638 DISKUSSION. 



skogsskötsel. Att nu i fråga om stora vidder i Norrland, där så mycket fin- 

 nes att göra, gå in i smådetaljer och redogöra för virkesförrådets fördelning 

 på t. ex. 5 ä 10 tjuguårsklasserna, det torde, om man vill hinna fram till ett 

 resultat, vara omöjligt beträffande större delen bestånd av olikåldrig skog. Därför 

 syntes mig nödvändigt att tills vidare åstadkomma en förenklad redovisning, 

 som med tiden skulle kunna ersättas av en mera intensiv uppdelning, men 

 som för lång tid borde ha en uppgift att fylla. Uetta kunde ske därigenom, 

 att virket fördelades icke på 20-åriga åldersklasser utan på följande mogen- 

 hetsklasser: utvecklingsbar skog, avverkningsmogen skog, övermogen och skadad 

 skog. Överjägmästare Welander har påstått, att det endast var fråga om två 

 klasser, vilket han ansåg för litet, men är ju hans uppgift i denna punkt fel- 

 aktig. En sådan uppdelning verkar för erkänt överåriga skogar mera åskåd- 

 lig än den av honom föreslagna i 20-åriga åldersklasser. Vi ha nämligen 

 träd och bestånd på 200 år, som visa bättre tillväxt än andra göra vid 100 

 år, medan inledarens förordande av åldersstatistiken utgår ifrån, att äldre 

 skog alltid måste vara sämre än yngre. Noggrann åldersstatistik är ju utmärkt 

 att ha, men endast så länge åldern håller sig inom vissa gränser. Beträffande 

 träd av mycket hög ålder, måste däremot gälla, att deras individuella utseende, 

 barrikedom, årsringbredd, kronans friskhet o. s. v. säger mera om lämplig- 

 heten av deras kvarhållande än om man endast vet, att träden äro, låt oss 

 säga, 150 eller 200 år gamla. Det förordade sättet att vid taxeringen uppdela 

 träden i mogenhetsklasser har redan kompletterats med en av mig föreslagen 

 avverkningsberäkningsformel, som uppställts så, att man med kännedom om 

 den utvecklingsbara, den avverkningsmogna och övermogna virkesmassan skulle 

 kunna bedöma, huru stor del av en skogs virkesförråd skulle kunna uttagas, 

 utan att dess jämviktsläge rubbades. Med tanke på, att denna avverkningsformel 

 så gott som aldrig skulle komma till användning under normala förhållanden, 

 har emellertid en teknisk detalj kommit till, som strängare drabbar förekomst 

 av gammal skog och påskyndar avverkningen av densamma. Samtidigt har 

 jag emellertid flerstädes skarpt påpekat, att varje sådan formel är att betrakta 

 som ett stöd, men icke som en lag att ovillkorligt följa. På överjägmästare- 

 mötet var den frågan föremål för överläggning, huruvida en avverkningsformel 

 var önskvärd, och har sedan varje skogstaxator haft tilltälle att yttra sig i 

 frågan, och ha alla tydligt sagt ifrån: vi anse, att en avverkningsberäknings- 

 formel icke kan och får komma till användning i alla möjliga fall. Men de 

 flesta säga samtidigt: en formel utgör ett synnerligen gott stöd, emedan den 

 på sätt och vis i koncentrerad form utgör en fingervisning, i vilken riktning 

 de ledande myndigheterna anse, att avverkningspolitiken bör bedrivas. Man 

 kan uppställa olika sådana fingervisningar, och jag är tullt på det klara med, 

 att en kategorisk sådan aldrig bör komma i fråga, men å andra sidan är jag 

 av den uppfattningen, att det skulle vara att gå alldeles för långt, om man 

 skulle vilja helt och hållet slopa det direktiv, som ligger i en anvisad god 

 beräkningsmetod, ty därigenom skulle man riskera synnerligen hastiga om- 

 kastningar, vilka oftast i skogsbruket äro av ondo. Visserligen finnas ju fall, 

 då en stark omläggning av avverkningspolitiken bör genomföras, och överjäg- 

 mästare ^^'ELANDER har med statistik för ett par skogar sökt visa, att förhållan- 

 dena där just äro sådana, att en stark omläggning vore av behovet påkallad. 

 Den statistik, som förebragts rörande den övermogna skogen, är emellertid 

 i åtskilligt missvisande. Vi ha på många trakter övermogen skog av sådana 



