640 DISKUSSION. 



grannare uppskattning. Det synes mig vara ganska förmätet att vilja bestämma, 

 vad staten kan ha rad till. Om det varit jordbruksministern, som uttalat 

 något sådant, så hade jag kunnat respektera det. Frågan är i stället så: 

 Huru skola uppskattningar och undersökningar om skogarnas tillstånd utföras 

 för att vara tillräckligt \ägledande för en planmässigt ordnad skogsskötsel? 

 Och då får vederbörande statsmakt giva de medel, som äro behövliga. 



Lektor Jonson säger, att en indelning av skogen i åldersklasser är sämre 

 än den av honom förordade indelningen i tre mogenhetsklasser. Det synes 

 mig dock vara uppenbart, att då jag har en fullständig kännedom om skogens 

 åldrar och därjämte dess beskaffenhet, så har jag också större möjligheter att 

 avpassa avverkningarna efter skogstillståndet än med en blott efter trädens 

 yttre beskaffenhet klassifiering av träden i tre klasser. 



Sedan är det en annan sak, som synes mig ganska vådlig. Lektor Jonson 

 och domänstyrelsen vilja överlämna åt förrättningsmannen att vid taxeringen 

 bestämma, vad som är avverkningsmogen och övermogen skog, utan ledning 

 av objektiva undersökningar om trädens ålder. Huru skall man kunna giva 

 förrättningsmannen anvisningar härom, så att han tillämpar dessa på ett riktigt 

 sätt, utan att man blir prisgiven åt hans misstag eller subjektiva omdöme. Vi 

 hava nyss sett exempel på vart detta kan leda, då t. o. m. 300-årig skog i 

 Stensele icke räknats som överårig? Jag förmodar, att det åt eleverna lämnas 

 en mycket ingående undervisning, huru klassificeringen skall verkställas. Men 

 jag skulle ännu en gång vilja fråga: huru skall denna undervisning om klassi- 

 ficeringen kunna meddelas åt förrättningsmännen? 



Lektor Jonson: (ient emot herr Welander vill jag påpeka, att mitt förra 

 resonemang gick ut på att en stor del av de staplar, som vi sågo utpric- 

 kade som övermogen skog, jämväl betecknade undermålig skog. Det var 

 just felet i det äldre taxationsförfarandet, att man vid taxeringen endast tog 

 med den avverkningsbara skogen. Jag har däremot aldrig påyrkat annat, än 

 att alla dimensioner för framtiden skulle ingå i uppskattningen. 



Sedan frågade överjägmästare Welander : huru kan en förrättningsman se, om 

 träden äro övermogna eller endast mogna? Jag skulle å min sida vilja fråga: 

 huru kan en överjägmästare inne på sin expedition av papperen bedöma, vilka 

 träd eller bestånd som med nödtvång måste avverkas? Jag håller före, att 

 förrättningsmannen, när han har träden framför ögonen, i de flesta fall har 

 lättare än överjägmästaren att taga reda på detta. Att det kan uppstå grän- 

 ser mellan utvecklingsbar och avverkningsmogen skog, vilka icke äro så lätta 

 att bestämt angiva, är tydligt, men att den klassificeringsmetod, som jag för- 

 ordat, och som ett par år använts, är överlägsen en uteslutande åldersstatistik 

 håller jag för ostridigt. Överjägmästare Welander framhöll, att man dessutom 

 borde anteckna skador å skogen, men möjlighet härtill finnes ju redan i den 

 använda klassificeringsmetoden. Han påstod också, att om man har beståndet 

 uppdelat på dessa tre klasser, så skulle det för revirförvaltaren vara svårt att 

 tillämpa en sådan indelning, så att han icke vid stämplingen bleve missledd 

 af taxatorn. Det är naturligtvis aldrig meningen, att revirförvaltaren eller stäm- 

 pel förrättaren skall stämpla endast de träd, som utprickats som avverknings- 

 mogna eller övermogna, men om vid taxeringen samtidigt lämnas upplysning 

 om, att här finnes 90 % öfvermogen och 10 % mogen skog, så är detta 

 naturligtvis en betydligt skarpare fingervisning för revirförvaltaren att ha ögo- 

 nen riktade pä just detta bestånd, när avverkningsförslag skall göras, än om 



