ENLIGT VILKA GRUNDER BÖR EN AVVERKNINGSBERÄKNING UPPRÄTTAS? 64 1 



han endast har att tillgå en indelning i åldersklasser. Stänii)la kan han sedan 

 göra, som han själv vill, och behöver ej en vid taxeringen gjord klassindelning 

 av träden det ringaste påverka stämplingsförrättaren. 



Jag kan sålunda fortfarande icke gå med pä de synpunkter, som överjägmästare 

 Welander sökt göra gällande angående åldersklassernas betydelse i Norrland, 

 men som detta är en fråga, som vi båda väl diskuterat oss emellan sina tio 

 gånger, anser jag det vara föga skäl att här fortsätta. 



Slutligen yttrade Welander sin förvåning över att jag, såsom icke varande 

 jordbruksminister, vågade yttra mig om de kostnader, som av staten skulle 

 kunna nedläggas för skogsindelningsändamål. För att icke överjägmästare 

 Welander skall anse mitt uppträdande alltför förmätet, vill jag endast nämna, 

 att jag av jordbruksministern blivit anmodad att yttra mig i denna fråga. 



Jägmästare Carlgren: Diskussionen har rört sig dels om normalförrådsfor- 

 melns berättigande i allmänhet, dels om dess tillämplighet å de norrländska 

 kronoparkerna. Överjägmästare Welander har klart uppvisat dess otillfreds- 

 ställande verkningar på kronoparkerna. Det må då tillåtas mig att erinra 

 de närvarande, att ä stora arealer enskilda skogar uttages avverkningsbeloppet 

 enligt samma normalförrådsformel. Dessa skogar, som stå under utsynings- 

 tvång och statens kontroll, utgöras av samtliga enskilda skogar i Lappmarken 

 och av spridda men icke obetydliga arealer inom Norr- och Västerbottens 

 läns kustland, Ångermanland o. s. v. Tillståndet å dessa skogar är vad för- 

 delningen av åldersklasserna beträffar ingalunda bättre än det nyss skildrade 

 å kronoparkerna. — Det har av byråchefen Örtenblad framhållits, att do- 

 mänstyrelsens föreskrifter gåve möjlighet att genom procentförhöjning av det 

 s. k. normala årshygget öka avverkningsbeloppen i önskvärd grad.' Jag skall 

 anhålla att få anföra ett par siffror, som visa i vilken ringa utsträckning sådan 

 procentförhöjning förekommer å enskildas skogar. I Luleå distrikt ha av över- 

 jägmästaren fastställts procentförhöjningar, varierande mellan 20 och 50 % å 

 endast 5 resp. 1 2 % av arealen hemmansskogar, som under åren 19 12 och 19 13 

 nyuppskattades. I Umeå distrikt uppgår under åren 1911 — 1913 förhöjningen i 

 genomsnitt endast till 12 % (eventuellt högst 20) av summan beräknade normala 

 årsavverkningar å nyuppskattade hemmansskogar. Det är tydligt, att dessa små 

 procentförhöjningar icke äro ägnade att upphäva de för dessa skogar ödesdigra 

 verkningarna av en avverkningsberäkning, som vilar på omloppstid. En omstän- 

 dighet, som måste förvåna, är, att från ledande håll inom skogsstaten i dag 

 intet har sagts om den större eller mindre lämpligheten att resolut bestämma 

 sig för en allmän realisationstid av det övermogna virkesförrådet i Norrlands 

 skogar. Det enda positiva förslag, som mig veterligen i den vägen framkom- 

 mit, är Svenska Trävaruexportföreningens, som bygger på en 40-årig realisa- 

 tionstid så, att den hårt skadade skogen beräknas bli uttagen under de första 

 10 åren, den 250-åriga och äldre på 20 år, den 200 — 250-äriga på 30 år 

 och den 150 — 200-åriga på 40. Detta program har domänstyrelsen betecknat 

 såsom ett rovhuggningens jirogram. Det kan ha sitt intresse att jämföra den 

 nuvarande domänstyrelsens ståndpunkt med den, samma myndighet intog i 

 början av 1890 talet. I upplysningar givna till det riksdagsutskott, som år 

 1894 behandlade en motion i Första kammaren av landshövding Treffenberg 

 om utsyningslagens slopande, omtalar domänstyrelsen, att den utfärdat följande 

 föreskrifter till efterrättelse vid jägmästarnas utsyningsförrättningar å de enskilda 

 skogarna i Lappmarken: 



