642 DISKUSSION. 



1:0 alla skadade träd, vilkas utdrivning lönar sig, uttagas inom tid ej över- 

 stigande 10 år; 



2:0 övriga timmerträd, hållande minst 31 cm. vid brösthöjd, samt under- 

 tryckt skog jämväl av mindre dimensioner må a^ verkas inom en tid ej under- 

 stigande 40 år; 



3:0 om denna tid av 40 år skulle i följd av skogens ålder visa sig för 

 lång må beredningshuggning av övermogen skog ske dock först efter överjäg- 

 mästarens bestämmande. 



Det råder en anmärkningsvärd överensstämmelse mellan dessa domänstyrel- 

 sens föreskrifter av 1894 och Trävaruexportföreningens förslag av 19 14, i 

 synnerhet då man i betraktande av de nutida långt bättre avsättningsförhål- 

 landena och den förändring uppfattningen om skogens mognadsålder under- 

 gått på dessa 20 år. Byråchefen Örtenblad betecknade nyss normalförråds- 

 formelns tillämpning såsom en för sin tid både radikal och naturlig utveckling 

 av domänstyrelsens avverkningspolitik. Inför den beskaffenhet och samman- 

 sättning, som utmärka de norrländska skogarna, synes mig denna utvecklings- 

 gång hava varit den naturliga; ett fasthållande av huvudprincipen i 1894 års 

 föreskrifter om realisationstid men en modärnisering av detaljbestämmelserna. 



Byråchefen Hermelin: Det har talats om 1894 års cirkulär rörande av- 

 verkningen å enskilda skogar med utsyningsrätt i Norrland. Om jag ej miss- 

 minner mig, var det icke år 1894 utan 1890' som ifrågavarande cirkulär ut- 

 färdades, och då jag under en del år haft tillfälle iakttaga, huru detsamma 

 tillämpades, tror jag mig kunna uttala mig om huru dessa, för c:a 25 år sedan 

 utfärdade föreskrifter verkade. 



Jämlikt nämnda cirkulär, som syntes jägmästare Carlgren så tilltalande, att 

 dess bestämmelser i stort sett borde återupptagas, skulle de enskildas skogar 

 med utsyningsrätt i Norrland taxeras — vilket därförut icke varit vanligt - — var- 

 efter viss avverkningsberäkning skulle uppgöras. Cirkulärets bestämmelser, att 

 skadad och underhyckt skog skulle avverkas inom de närmaste 10 åren och 

 återstående uppskattade skogsförråd därefter fördelas till avverkning enligt vissa 

 bestämda grunder, ledde inom några orter till i det närmaste skövhng av hem- 

 mansskogarna, i det att vid taxeringen vissa förrättningsmän ansåge huvud- 

 parten av virkesförrådet vara undertryckt på grund av dess jämförelsevis ringa 

 tillväxt. Förhållandena kunde i anledning härav gestalta sig på sådant sätt, 

 att å ett hemman den årliga avverkningen under de första 10 åren exempel- 

 vis bestämdes till 500 a 600 träd, under det att årliga avverkningen därefter 

 bleve allenast ett eller annat i o-tal träd, ett belopp, som emellanåt ej ens 

 motsvarade det årliga husbehovet. Skulle dessa föreskrifter, pa sätt de inom 

 vissa orter tillämpades, fått vara gällande oförändrade längre tid, hade säker- 

 ligen ett ej ringa antal hemmansskogar blivit helt berövade sina skogsförråd, 

 och hemmansbruket sålunda under lång tid blivit utan det stöd av skogen, 

 vilket varit huvudsakliga avsikten med de norrländska hemmanens tilldelande 

 av stora skogsanslag samt utgjort skälet till att berörda skogars disposition 

 begränsats genom särskilda skogslagar. Lyckligtvis föreskrevs emellertid efter 

 några år vissa lämpliga ändringar i omförmälda bestämmelser. 



Med anledning av vad här anmärkts i fråga därom, att jämlikt domänsty- 

 relsens gällande föreskrifter förhöjning i de enligt normal förrådsformeln be- 



' K. domänstyrelsens cirkulärskrivelse den 20 januari 1S90 till vederbörande skogstjänste- 

 män i Västerbottens och Norrbottens distrikt. T. H. 



