SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1915. H. 8 9. 



»Enligt vilka grunder bör en avverkningsberäk- 

 ning upprättas?» 



Eftermäle till diskussionen vid Skogsvårdsföreningens årsmöte 191 5. 



Av Eric W. Ronge. 



Följande tankar, som på grund av den långt framskridna timmen för 

 denna frågas behandling å skogsvårdsmötet först efteråt sett dagens 

 ljus, ha närmast föranletts av diskussionen mellan överjägmästare Welan- 

 der och jägmästare Jonson angående virkesmaterialets uppdelning vid 

 taxering för upprättande av hushållningsplan. Den förra yrkade på upp- 

 delning i 20-åriga åldersklasser och den senare i de mera subjektiva 

 mogenhetsklasserna »utvecklingsbar», »mogen» och »övermogen» skog. — 



Jag vill då till en början särskilt pointera ett förhållande, som — åt- 

 minstone så länge vi röra oss inom norrländska skogsmarker — för när- 

 varande bör sätta sin prägel såväl på taxeringsarbetet i skogen som på vårt 

 resonnemang angående metoden för avverkningarnas bestämmande. Och 

 detta förhållande är, att vi beträffande våra abnorma Norrlandsskogar 

 måste tänka oss den närmaste framtiden såsom en övergångsperiod, 

 under vilken vår strävan huvudsakligen går ut på att omföra de ofta 

 ytterligt abnorma tillstånden på skogarna till relativt normala. Denna 

 övergångsperiod kommer därför med nödvändighet att kännetecknas av 

 sina särskilda synpunkter och metoder, vilka icke alls göra anspråk på 

 att äga bärighet för framtiden utan tvärtom äro av rent tillfällig natur. 



Den ovannämnda uppdelningen av virkeskapitalet i mogenhetsklasserna 

 utvecklingsbar, mogen och överniogen skog, vilka klasser jag för kort- 

 hetens skull brukar kalla A-skog, B-skog och C-skog, är just en upp- 

 delning av dylik tillfällig natur. Ty det faller av sig .självt, att den 

 övermogna skogen (C-skogen) i en snar framtid kommer att försvinna 

 och därmed den klassen, och i normalskogen utgöres ju egentligen en- 

 dast sista årsklassen av »mogen» skog, — resten är icke mogen. Där- 

 för kommer denna indelningsgrund att så småningom bli för grov och 

 då få lämna plats för de biologiska åldersklasserna, — men det måste 



