646 ERIC W. RONGE. 



erkännas, att den för våra nuvarande skogar — utan överflödiga kost- 

 nader — med önskvärd tydlighet utvisar skogens större eller mindre 

 ab7wrmitetsiillstånd och därmed medger ökade möjligheter för bestäm- 

 mande av en lämplig avverkning. 



Vad då däremot åldersklassuppdelningen vid taxering av våra nuva- 

 rande Norrlandsskogar beträffar, så skulle jag för herrar mötesdeltagare 

 vilja återföra i minnet »de grafiska framställningar över skogstillståndet 

 å några allmänna skogar», som överjägmästare Welander framvisade i 

 början av sitt inledningsföredrag. A dessa skogar hade virkesmassorna 

 uppdelats i 20-åriga ålderklasser, och de olika klassernas kubikmassor 

 voro å tablåerna upplagda som staplar. Litet var måste ha fäst sig 

 vid, att det egentligen endast var en stapel, som i sig ensam inneslöt 

 skogens huvudsakliga kubikmassa, — den stapel nämligen, som innehöll 

 skog över 150 (1. 160) år. — Visar icke ett sådant resultat, att man 

 för virkesförrådet å den skogen valt en indelningsgrund, som så att säga 

 fallit nära nog utom det material, man velat uppdela, eftersom virkes- 

 förrådet till sin huvudsakliga del alltfort förblivit odelat? — Det gäller 

 under närmast förestående övergångsperiod främst att klarlägga skogens 

 större eller mindre ab7ionnitetstillstånd ^ och därom får jag ett nöjaktigt 

 begrepp, först när jag av den gamla skogen avskiljer de virkesmassor, 

 de träd, som med nödvändighet måste uttagas snarast möjligt — den 

 »övermogna» och för markens produktion hinderliga C-skogen. 



Överjägmästare Welander talade om lämpligheten av att en gång för 

 alla jordfasta den gamla normalskogsformeln. Ja, när man tänker på 

 det sätt, på vilket den tillämpats och fortfarande ofta tillämpas på skogar, 

 vilkas huvudsakliga virkesförråd bestå av övermoget kapital — d. v. s. 

 av ett virkesslag, varav ej en enda kubikmeters motsvarighet förefinns i 

 normalskogen, och på omloppstidsberäkningarna för dessa överåriga 

 virkesmassor samt pä de mer eller mindre ur luften tagna procentför- 

 höjningarna, -- ja, då hade man nära nog lust att för alltid omintet- 

 göra en sådan källa till förargelse, — men dödsstöten komme i så fall 

 mera att riktas mot det okritiska sätt, på vilket normalskogsformeln till- 

 lämpats, än mot formeln själv. I alla händelser finge vi väl ändå hop- 

 pas, att vi en gång bleve berättigade att återuppgräva den stackars 

 normalskogsformeln ur muUen, — icke därför att den evigt hägrande 

 normalskogens förhållanden voro uppnådda, utan därför att skogarna 

 dock blivit tillräckligt normala för att försvara tillämpandet av en ren 

 normalskogsformel. 



Emellertid ha vi redan under nuvarande förhållanden //// en del an- 

 vändning för en normalformel — nämligen beträffande de delar av virkes- 

 förrådet, som äga motsvarighet i normalskogen. Man kan därför anse 



