656 OSCAR LINDBLAD. 



icke alls samma jämna avkastning, och i sådana, där en på platsen boende 

 arbetarstam saknas, kan man vara ändå mindre beroende av jämn avkast- 

 ning och följaktligen äga rättighet att bättre tillgodose huggbarhetens 

 krav. För skogar åter, som ej utgöra självständiga hushållsenheter, kan 

 stundom jämnhet i avkastningen ej vara något synnerligen eftersträvans- 

 värt; om en skogsägare exempelvis i Norrland har dels i kustlandet ett 

 ungskogsskifte, dels högre upp i samma floddal ett hemman med orörd 

 urskog, så kräves för det hela en viss jämnhet, ej alltid så för de olika 

 delarna var för sig; i ett sådant fall torde dock avverkningsberäkningen 

 böra göras för de båda delarna tillsammans. — Med hänsyn till den 

 osäkerhet, som alltid vidlåder våra beräkningar av lämpligaste avverk- 

 ningsålder, måste man dock anse, att en avvikelse på något tiotal år 

 från den beräknade åldern ej är av alltför stor betydelse. 



Vårt uttalade önskemål om enkelhet står i ett dylikt motsatsförhål- 

 lande till alla övriga fordringar. Ju mindre fordingar man ställer på en 

 metod, desto enklare kan den också göras (varav dock ej må dragas 

 den slutsatsen, att ju omständigare en metod är, desto mera rätt bör 

 den också vara). 



Nu hör jag någon göra den invändningen: »Men avverkningsberäk- 

 ningsmetoden bör väl även vara sådan, att den ombildar våra skogar till 

 normalskogar.» Och en annan kanske invänder häremot, »att det går 

 inte, ty om hundra år skulle vi vilja hava normalskogen annorlunda 

 sammansatt». Båda dessa påståenden äro i viss grad riktiga. Även om 

 vi aldrig kunna få våra skogar till normalskogar, böra vi ej upphöra att 

 alltjämt sträva mot det tillstånd, som vi vid varje tidpunkt anse vara 

 det normala. Och varför? Jo, emedan de eljest oförenliga fordringarna 

 på jämnhet i avkastningen och hänsyn till huggbarheten alltmer låta för- 

 ena sig, ju närmare man kommer normalskogen, i vilken båda två kunna 

 fullt tillgodoses. Normalskogens uppnående är sålunda intet mål i och 

 för sig utan snarare ett medel att uppfylla fordringarna 2) och 3). I 

 de sex elementära^ fordringarna, som förut uppställts, ligger innesluten 

 en fordran på strävan mot normalskogen, särskilt i den andra av dem. 

 Då man i äldre tider t. ex. årligen avverkade Y120 ^v arealen, tog man 

 knappast någon hänsyn till huggbarheten, åtminstone mycket liten till 

 avkastningens jämnhet, men tog i mycket hög grad hänsyn till normal- 

 tillståndets hastiga uppnående samt — en utomordentlig enkelhet i av- 

 verkningsberäkningen. 



^ Elementär kallar jag här en sådan fordran, som dels ej låter vidare uppdela sig, dels 

 är oberoende av de andra fordringarna. 



