AVVERKNINGSBERÄKNING. 66 1 



arealen, växtlighetsgraden och slutenhetsgraden torde så vara förhållandet, 

 men icke så beträffande åldern. Om i två skogar virkesförråden äro 

 lika stora, men i den ena huvudsakligen beläget i II. och III. ålders- 

 klasserna, i den andra åter i V. och VI., så bliva avverkningarna väsent- 

 ligt olika. Det blir därför nödvändigt att grtmda avverkrångsbeyäkningeii 

 på virkesmassan och dess mogenhet. 



Virkesmassans mogenhet kan bero på flera olika förhållanden, minskad 

 tillväxt, benägenhet för röta eller annan teknisk eller biologisk skada. 

 Hög ålder är visserligen i och för sig ingen anledning att avverka ett 

 bestånd, men då i stort sett tillväxtens avtagande, kvalitéförsämring, 

 beståndens naturliga utglesnande och markens försämrande m. m. inställa 

 sig som ganska regelbundna funktioner av åldern, så kan denna, åldern^ 

 anses vara det ndy»iast adckuata uttrycket för beståndets mogenhet, hugg- 

 barhet. 



Tillika med virkesmassan bör sålunda åldern ingå i avverkningsberäk- 

 ningen. Ehuru flera sätt kunna tänkas härför, synes det lämpligast ske 

 så att de olika åldersklassernas virkesmassor ingå i avverkningsberäk- 

 ningen med olika koefficienter för äldre och yngre klasser. Närmast till 

 hands synes också ligga, att låta just åldersklassernas nummer utgöra 

 dessa koefficienter. 



Jag får därför föreslå, att först virkesmassan beräknas enligt följande 

 reduktionsformel : 



lUj + 2 nijj -V intjij-^- ...n. ;«„ 



^'^= 'R f"^ 



där ))ij, )Hij o. s. v. äro virkesmassorna i I, II, o. s. v. åldersklasserna; 

 R (reduktionsfaktorn) en sådan konstant, att i en normalskog r F blir 

 lika med verkliga virkesförrådet; r F vill jag kalla reducerade förrådet. 



Då kommer en viss virkesmängd, q, i åldersklassen n att ingå i det 



n . Q 

 reducerade förrådet med ett belopp, - , som är större eller mindre än 



R 



det verkliga, q, beroende på om n är större eller mindre än R. Hela 

 det efter åldern reducerade förrådet kommer tydligen att bliva större än 

 det verkliga förrådet, om överskott finnes på gammal skog, men mindre, 

 om överskott finnes på ungskog. Den på sådant sätt reducerade virkes- 

 massan bör läggas till grund för avverkningsberäkningen. 



Då detta införande av koefficienter för de särskilda åldersklassernas 

 virkesmassor är kärnpunkten i hela denna metod, och då jag vidare icke 

 vill göra mig saker till att glida över en viktig och kanske till synes 

 ömtålig fråga, må det tillåtas mig att något diskutera dessa koefficienter. 



De valda koefficienterna äro onekligen de, som ligga närmast till att 



