678 OSCAR LINDBLAD. 



Här framträdde en ny egenskap hos metoden. Om skogen till sin 

 areal eller virkesförråd (ex. skogseld) förändras, behöver man ej göra 

 om avverkningsberäkningen för hela skogen, utan kan verkställa denna 

 för den tillkomna eller avgångna delen och lägga till resp. draga ifrån 

 det tidigare beloppet, vilket medför samma grad av korrekthet, som en 

 ny beräkning för det hela. Axiomet »det hela lika med summan av 

 sina delar» kan uppfyllas, dä man vet, vilken inverkan på avverkningens 

 storlek varje särskild virkesmassa har. Detta förhållande, som ej äger 

 rum, då tillfällig omloppstid får begagnas, är av en viss betydelse, då 

 till exempel ett ungskogsskifte — för vilket särskild hushållningsplan 

 kanske ej kan upprättas, men som ändock bör öva inflytande på avverk- 

 ningsbeloppet — förvärvas och tillägges ett större skogskomplex, eller 

 då en större skogsägare vill göra en generell avverkningsberäkning för 

 ett större antal hushållsenheter tillsammans (ex. ett helt revir); då vet 

 man, att man erhåller samma slutresultat, vare sig man räknar för revi- 

 ret i sin helhet eller för varje hushållsenhet för sig, förutsatt att samma 

 avverkningsålder användes. 



Den här föreslagna metoden medför vissa konsekvenser för taxerin- 

 gens handläggande å marken. Ålderns riktiga utrönande får ökad vikt, 

 likasom beståndens uppdelande efter åldersgränser. Vad beträffar virkes- 

 beloppet i I. åldersklassen, så brukar ju det ofta ej uppskattas; för att 

 dock denna åldersklass skall kunna på avverkningsbeloppet göra gällande 

 sitt visserligen ringa inflytande, måste den dock tilldelas en viss virkes- 

 massa, som lämpligen kan ske enligt en erfarenhetstabell för hela ålders- 

 klassens areal, om den ej uppskattas beståndsvis. 



Denna formel ger årsavverkningens storlek. Önskar man veta 20-ärs- 

 periodens nuvarande virkesmassa, får man ej multiplicera denna med 

 20, då man erhåller för stor virkesmassa, utan man måste även taga 

 hänsyn till i medeltal lo-årig tillväxt. Detta är särskilt av vikt vid om- 

 loppstider under 100 år, då tillväxten är större. 



En fråga, som måste beröras, är var metoden kan tillämpas. Gäller 

 den för trakthyggesskogar eller blädningsskogar? Eller både i Norrland 

 och Södra Sverige? — Beträffande den första frågan, så kan jag icke 

 se något skäl, varför olika metoder skola användas för avverkningsberäk- 

 ningen, om man vill trakthugga eller blada, innan det visats, att dessa 

 olika skogsbrukssätt giva olika virkesavkastning. Skogsbrukssättet under 

 föregående perioder däremot spelar en viss roll för metodens använd- 

 barhet. Har en skog bladats så länge, att alltför stora virkesmassor ej 

 kunna hänföras till någon viss åldersklass, kan ej längre metoden med 

 samma fördel användas. Mindre virkesmassor, ej hänförbara till viss 

 åldersklass, kunna lämpligast ingå i den reducerade virkesmassan med 



