AVVERKNINGSBERÄKNING. 679 



reduktionsfaktorn som koefficient. Vid Värmlandstaxeringen fördelades 

 de olikåldriga beståndens virkesmassor i proportion till provträdens för- 

 delning -- ett som det vill synas mycket gott sätt, om provträden tagas 

 enligt en god regel och i tillräckligt antal. — Timmerblädning åter är 

 ett skogsbrukssätt, som lämnar mindre avkastning än de föregående, 

 varför ej denna metod för avverkningens beräknande är oförändrad an- 

 vändbar för skogar, där detta skogsbruksätt på grund av avsättningsför- 

 hållandena måste tillämpas. Avverkningsformeln ger nämligen årshyg- 

 gets hela virkesmassa, varför denna måste reduceras med de huggbara 

 beståndens gagnvirkesprocenr, som jägmästare HENRIK PETTERSON före- 

 slagit, eller pä annat lämpligt sätt. 



Då konstanterna äro utarbetade på grundlag av material frän Malings- 

 bo — som bekant i Bergslagen — torde de vara tillämpliga för Södra 

 Sverige samt åtminstone Norrlands sydligaste kustlandskap. För övre 

 och inre Norrland däremot anser jag mig icke — med den bristfälliga 

 kännedom jag har om lagarna för skogens tillväxt där samt övriga om- 

 ständigheter av betydelse — kunna taga på mitt ansvar att rekommen- 

 dera dem i deras nuvarande skick och utan särskilda undersökningar. 

 Jag vill dock påpeka, att av de konstanter, som beräknats på grund av 

 Maass' erfarenhetstabeller, det just äro de för växtlighetsgrad 0,4 som 

 bäst stämma överens med de konstanter, som erhållas enligt JONSONS 

 växtlighetsgrad 0,7 (se tab. V), och Maass' växtlighetsgrad 0,4 får väl 

 anses som kanske bäst representerande en stor del av dessa skogar. — 

 Att de uträknade värdena på reduktionsfaktorn äro användbara endast 

 under förutsättning av 20-åriga åldersklasser, säger sig självt. 



Föravverkningar. 



Årliga avverkningen i en skog består ju både av sluthuggning eller 

 fÖryngringshuggning och av föravverkningar; av dessa är det endast 

 sluthuggningen, som denna metod avser att beräkna. Icke desto mindre 

 äro här några ord om föravverkningarna på sin plats. 



Föravverkningarna äro av flera olika slag, rensnings- och berednings- 

 huggningar, gallringar (som numera ofta brukas som kollektivnamn för 

 alla .slag av föravverkningar), Iju.shuggningar. Gränsen till föryngrings- 

 huggningen är svår att draga och gäller detta särskilt ljushuggningen. 

 Obestridligen är den icke en föyyngringshuggning — i biologiskt-skogs- 

 tekniskt avseende — då beståndets föryngring ej därmed avses, men icke 

 desto mindre anser jag den under vissa omständigheter böra räknas som 

 slutavverkning — i taxatoriskt avseende. Då en avverkningsberäkning 



* Henrik Pettkrson: Om awerkningsberäknini,' fur blädningsskogar, Sk. t. 1906 : 73. 



