RIKSDACKNS SKRIVKLSK ANC. STATSREVISORERNAS 1!ER A 1 TKI.SE. 703 



naderna för markvårds- och skogsodlingsatgärder att springa i höjden. Redan aren 1913 

 och 1914 visa i detta avseende betydligt höjda siffror. Enligt styrelsens mening är det icke 

 heller riktigt att bedöma skogsskötselns ståndpunkt genom dylika jämförelser. Det är näm- 

 ligen icke de därför utlagda kostnadernas storlek, som bör bevisa, huruvida dylika åtgärder 

 blivit eftersatta, utan i stället det förhållandet, att trakter finnas, där sådana åtgärder kunnat 

 göras, men icke gjorts. Styrelsen har i riksdagen klandrats för att hava avslagit framställ- 

 ningar om anslag till skogsodling, ehuru styrelsen aldrig, trots den oftast stora svårigheten 

 att ta de beviljade anslagen att räcka till alla krav, avslagit sådana framställningar. Ty, alt 

 styrelsen till mindre l)elopp begränsat begärda sädana anslag, då arbetskostnaden eller frö- 

 åtgången per hektar eller jiriset per kilo för fröet uppenbart beräknats för högt, kan icke 

 tå tydas såsom ett avslående eller oberättigat avprutande. Styrelsen har tvärtom i många fall 

 tillagt kostnader för sädana åtgärder, där dylika icke varit föreslagna. 



Till dikningen av myrar begärda kostnader hava däremot i rätt stor utsträckning måst 

 avslås pä grund av bristande anslag. Dock har oftast icke funnits tillräcklig personal för 

 deras utförande. 



1 likhet med statsrevisorerna anser styrelsen, att inventeringen av skogstillgångarna bör 

 påskyndas så mycket som möjligt. Av brist på personal har likväl denna varken kunnat 

 börjas tidigare eller forceras mera, än som skett. Det hade varit styrelsens mening att till 

 detta ändamål begära högre anslag för innevarande är, än vad som skett, men styrelsen 

 ansåg sig på grund av erhållen föreskrift att för detta år i möjligaste mån begränsa anslags- 

 kraven, därför icke böra ifrågasätta högre anslag än för är 1914. 



9) I likhet med statsrevisorerna anser även styrelsen, att en noggrannare bokföring över 

 statens skogstillgångar bör uppläggas och fullföljas, men en sådan kan icke komma till stånd, 

 förrän de ännu arbetande kommittéerna avgivit sina betänkanden och särskilda arbetskrafter 

 därför erhållits såväl hos den lokala skogsförvaltningen som hos styrelsen, 



14) Då statsrevisorerna även i fråga om skogsskötselns direkta handhavande riktat an- 

 märkningarna mot domänstyrelsen, nödgas styrelsen framhålla, att styrelsen icke kan påtaga 

 sig det ansvar, som uppenbarligen bör påvila den lokala skogsförvaltningen. Dä dennas 

 befogenhet i avseende på skogsskötseln är synnerligen stor, trots vad av den norrländska 

 skogsvårdskommittén och även i övrigt blivit i motsatt riktning uttalat, och då det på grund 

 av skogarnas beskaffenhet — särskilt i fråga om Norrland — måste så vara, lärer ock skogs- 

 förvaltningens ansvar böra bedömas i förhällande därtill. Därvid måste dock nödig hänsyn 

 fästas vid vad som för skogsförvaltningen varit möjligt åstadkomma med avseende på rådande 

 avsättningsförhållanden och de för stora tjänstgöringsomrädena. 



15) Då styrelsen efter tillsättandet av den norrländska skogsvårdsuommittén är 1907 och 

 senare kommittéer, som ännu äro i verksamhet, ansett sig vara förhindrad att avgiva förslag 

 till sådana ändringar i fråga om styrelsen och den lokala skogsförvaltningens organisation, 

 som äro oundgängligen nödiga, för att en tillfredsställande skötsel av de allmänna skogarna 

 skall kunna införas, har styrelsen måst inskränka sig till mindre ])artiella organisationsför- 

 slag samt att i fråga om skogsskötseln i främsta rummet söka genom efter hand ökade av- 

 \erkningsbelopp tillgodogöra skadad och övermogen skog samt skog, som i beständsvårdens 

 intresse bort avverkas, ävensom verka för införande av större likformighet i för\altningen 

 --amt tillämpande av bättre affärsmetoder, så långt detta med gällande författningar varit möjligt. 



Det synes styrelsen, att dess verksamhet bör bedömas med hänsyn till de medel och den 

 makt, som statsmakterna givit styrelsen. Med detta till utgångspunkt skall man finna, att, 

 trots statsmakternas efter hand ökade intresse och offervillighet tör skogsväsendet, anslagen 

 alltid varit för små, personalen i skogsstaten svagare avlönad än i andra verk likställd per- 

 sonal samt att personalen alltid varit och fortfarande är för fåtalig. Domänstyrelsens stora 

 svårighet att med den starkt växande arbetsbördan, varav uppgifterna i bil. 21 och 22 torde 

 i viss grad utgöra mätare, kunna med samma personal medhinna allt, torde ligga i öppen dag.» 



Det spörsmål revisorerna här gjort till föremål för särskild uppmärksamhet 

 är av synnerlig betydelse ej blott för de landsändar, där statsskogarna i största 

 utsträckning finnas, utan även för hela vårt land. I skogarna har svenska 

 staten en av sina värdefullaste tillgångar, och på en god förvaltning av dessa 

 beror ej endast storleken av de statsinkomster, som denna tillgäng kan lämna 

 i våra dagar, utan ock omfattningen av de värden, vi överlämna åt kommande 

 generationer av svenska statsborgare att utnyttja och omvårda. 



