Svar å jägmästaren N. G. Ringstrands genmäle i 

 tidskriftens häfte 7 1915. 



Av Th. Hermelin. 



Mina i korthet gjorda erinringar (denna tidskrift h. 5 — 6 19 15) mot de 

 av jägmästaren N. (1. Ringstrand i tidskriftens där föregående häfte framförda 

 »tankar med anledning av domänstyrelsens utlåtande rörande statsrevisorernas 

 uttalanden om hushållningen å statens skogar» ha föranlett herr Ringstrand 

 att däremot avgiva ett genmäle. Dä herr Ringstrand — avsiktligt eller oav- 

 siktligt — däruti vänder vissa mina uttalanden på så sätt, att de erhålla helt 

 annan mening än den jag avsett och den, vilken med någon god vilja bör 

 kunna utläsas därur, finner jag mig föranlåten att ännu en gång i korthet 

 göra vissa erinringar såsom svar å förenämnda genmäle. 



Härvid vill jag i motsats mot herr R:s taktik först söka klara upp det per- 

 sonliga mellanhavandet. 



Herr R. har avslutat sin artikel med det rätt så egendomliga uttalandet, att 

 man av min uppsats finge den uppfattningen, att jag åt domänstyrelsen ville 

 förbehålla en ställning på något sorts högre plan, dit kritiken icke finge gå. 

 I rättmätig harm över sådan förmätenhet lämnas det rådet att först som sist 

 jorda de tankarna. Rådet skulle otvivelaktigt omgående följts, därest jag hyst 

 en tillstymmelse till sådana tankar. Så har emellertid ej varit fallet, och ej 

 heller kan jag finna att min förenämnda uppsats i något avseende kunnat giva 

 anledning till en sådan uppfattning. Jag har icke med ett ord riktat mig 

 mot en vars behörighet att sakligt kritisera domänstyrelsens åtgöranden, utan 

 det torde med all tydlighet framgå av \'ad jag sagt, att jag vänt mig allenast 

 mot herr R:s nu, likasom vid föregående tillfällen, använda sätt att kritisera, 

 vilket jag icke kunnat finna sakligt. I en saklig kritik tar man nämligen be- 

 hörig hänsyn till de faktiska förhållandena och söker icke att med förbigå- 

 ende av dessa framkonstruera förmenta fel. Det är mot sådan, av herr R. 

 vid flera tillfällen framförd kritik, jag tillåtit mig opponera. 



Herr R. förmenar att hans kritik över statens skogsförvaltning endast skulle 

 hava bestått däri, dels att han såsom skogschef för ett större bolag nödgats 

 åtskilliga gånger besvära sig över vissa skogstjänstemäns förrättningar, dels 

 att han på grund av officiella uppdrag haft att uttala sig i frågor, som be- 

 rört domänstyrelsens förvaltning. Sådant påstående får man väl ändå kalla 

 sanning med viss modifikation. Det är åtminstone icke i besvärsmålen herr 

 R. haft tillfälle att i anmärkningsvärdare grad använda sin av mig klandrade 

 taktik. Ingivna besvärsskrivelser torde i regeln hava varit sakliga. De hava 

 ej heller varit avsedda att komma för allmänhetens ögon. När herr R. uti 

 avgivna yttranden på grund av officiellt uppdrag haft annan mening i sak 

 än den, som företrätts av t. ex. domänstyrelsen, torde, mig veterligt, ej heller 

 någon känt sig personligen förnärmad därav, under de förhållanden nämligen, 



