SVAR A JÄGMÄSTAREN N. C RINCSIRANDS GEN.MÄLK. 715 



ansett erforderliga, på det att de kunnat remitteras till vederbörande kom- 

 mittéer tör att av dessa kunna behandlas samtidigt med sädana förslag, som 

 utarbetats av kommittéerna själva. 



Denna herr R:s åsikt synes mig vara mycket »egendomlig». Jag trotsar 

 herr R. kunna anföra någon styrelse, som använt det förordade förfarings- 

 sättet. Förutom att det ligger i sakens natur, att sättet vore olämpligt, kan 

 jag ej tänka mig, att ett centralt ämbetsverk skulle vilja på angivet sätt binda 

 sig i fråga om det yttrande, som detsamma i sinom tid skulle få att avgiva 

 över vederbörande kommittés betänkande, även om jag möjligen kan tänka 

 mig, att en eller annan kommittéledamot kunde finna sådant önskvärt. Det 

 fall herr R. anför såsom ett efterföljansvärt exempel torde ej heller kunna 

 anses vara ett exem])el i berört avseende. Domänstyrelsens skrivelse till Kung). 

 Maj:t med underdånig hemställan, att Kungl. Maj:t ville anmoda den s. k. norr- 

 ländska skogsvårdskommittén att taga i övervägande lämpligheten av att i Norr- 

 bottens län anlägga ett större sågverk jämte sulfatfabrik, synes nämligen icke 

 något hafva innefattat förslag om sådana anläggningar utan endast ett uppslag, 

 vilket borde tagas i övervägande. Om jag ej minnes orätt, hade styrelsen 

 själv icke bildat sig någon bestämd uppfattning om det lämpliga i saken, men 

 ansåg det vara önskvärt, att frågan utreddes genom kommitténs försorg. Då jag 

 framhöll, att domänstyrelsen under senare åren funnit sig icke kunna taga 

 initiativ till åstadkommande av mera betydelsefulla ändringar i organisation 

 m. m., åsyftade jag givetvis förslag, som kunnat leda till några omedelbara 

 resultat, och icke sådana, som på förhand vore dömda att stoppas in bland 

 vederbörande kommittéers övriga luntor och där bli kvarliggande en mång- 

 fald år. Herr R. vet själv, hur länge sedan det är nyssnämnda norrländska 

 skogsvårdskommitté började sitt arbete, och vad resultatet blivit. Det mest 

 betydelsefulla av statsmakternas nyss beslutade åtgöranden rörande de norr- 

 ländska skogsförhållandena anser jag vara beslutet om skogspersonalens ökning. 

 Jag känner mig fullt förvissad om att en ökning i nu beslutad omfattning 

 skulle hava kommit till stånd även utan kommitténs utredning och långt förr 

 än nu, därest kommitténs utredning icke behöft avvaktas. Bristen på perso- 

 nal, sy*nnerligast i Övre Norrland, har givetvis varit ett av de största hindren 

 för en hastigare utveckling av skogshushållningen därstädes, och det hindret 

 har varit känt och insett redan då norrländska skogsvårdskommitténs utred- 

 ningsarbete påbörjades, ja även därförut. 



Det har visserligen icke varit mig ett odelat angenämt nöje att i den upp- 

 komna polemiken rörande hushållningen å statens skogar i Norrland söka 

 bemöta min gamle vän R., vilken jag i många avseenden högt värderar, men 

 dä han, såsom jag förr uttalat, i denna fråga enligt min mening icke upi)trätt 

 med samtliga »papper på bordet», utan kritiken varit ägnad att förvilla en 

 icke sakkunnig allmänhet, har jag ehuru ogärna ansett mig böra göra mina 

 erinringar. Snedvridande och misstydande av ens göranden och låtanden, när 

 man känner med sig, att man sökt göra det bästa av de förhållanden, var- 

 under man arbetat, måste alltid verka nedstämmande. Öppen och saklig 

 kritik är däremot något, vari man alltid får finna sig, och är sådan kritik 

 gagnelig för utvecklingen, icke minst beträffande vår jämförelsevis unga skogs- 

 hushållning i Norrland. 



