\l 



Replik till byråchefen Th. Hermelin. 



Av Xiis G. RiN(;srRAM). 



Ehuru tidskriftens läsare med fullt skäl kunna känna sig trötta på herr H:s 

 och mina skrittväxlingar, nödgas jag begära utrymme tör ett ])ar rei)liker i 

 anledning av herr H:s senaste inlägg. Jag vill fortfarande behandla vara 

 meningsskiljaktigheter om sakförhållanden först och spara det rent personliga 

 såsom av underordnad betydelse till sist. De hänvisningar, som jag för att 

 si)ara utrymme gör, avse sid. i denna årgång av tidskriften. 



Först som sist må jag erkänna min oförmåga att följa med i byråchefens 

 voltigerande, när han behandlar frågan om förrättningsmän för ett i hastigare 

 tempo och framför allt tidigare igångsatt taxerande av statsskogarna. Med 

 anledning av domänstyrelsens förklaring, att dessa såväl som andra arbeten 

 uppskjutits av brist på tjänstemän, har jag dels pekat på förefintligheten av 

 forstmästarekåren dels uttalat mina tvivel, om styrelsen på bästa sätt använt 

 tillgängliga resurser (sid. 331 och S33)- Detta, varpå herr H. intet genmäler, 

 söker han nu slå bort genom ett enkelt påstående, att jag ej tar hänsyn till 

 faktiska förhållanden. Metoden är ingen bevisföring och kan på sin höjd 

 duga till att misstänkliggöra en motståndare hos dem, som äro i frågan mindre 

 initierade. Såvitt jag kan förstå, är det obestridligt, att krafter skulle bli 

 disponibla för de mera krävande arbetena, om till de mindre krävande ej 

 användes dyrbarare arbetskraft än behövligt vore. Likaledes skulle man fått 

 kraft till förfogande, om man till tiden mindre trängt ihop vissa arbeten och 

 Itättre planlagt andra. Slutligen skulle man kunna öka sina arbet.skrafter ge- 

 nom att anlita en redan existerande men hittills ej alls använd kår — forst- 

 mästarna. Dessa saker har jag påpekat. Då detta kallas att ej taga hänsyn 

 till faktiska förhållanden, så måste dessa taktiska förhållanden bestå uti veder- 

 börande föredragandes i domänstyrelsen oförmåga att frigöra sig från en in- 

 rotad slentrian och taga initiativet till bättre och planmässigare arbetsmetoder. 



Ehuru jag utsätter mig för en ny beskyllning för rätthaveri, vidhåller jag 

 dock, att forstniästarna kunnat få stor användning vid statens skogstaxerings- 

 och indelningsarbeten. Herr H:s påstående, att den erforderliga precisionen 

 vid sädana arbeten måste vara större än den, som krävdes vid Värmlands- 

 taxeringen, skulle man, om det framkommit från annat håll, kunnat tro bero 

 på obekantskap med .instruktionen för denna senare förrättning. En jämförelse 

 mellan denna och domänstyrelsens indelningscirkulär torde emellertid tydligt 

 .iisa, att ingenstädes i dessa finnas sådana bestämmelser om minutiösa under- 

 sökningar och trädmätningar som i den förstnämnda instruktionen. Efter en 

 sådan jämförelse skall omdömet om var den större precisionen erfordras ej 

 gärna kunna bliva mer än ett. 



Nu ])åstår herr H., att hans uttalande oförtydbart gällt /sådana för hus- 

 hållningens ordnande erforderliga uppgifter, för vilkas riktiga bedömande fordras 

 större fackliga kunskajjer >. De många orden göra ej meningen klarare för 

 mig, men förmodligen avses att framhålla nödvändigheten av att en ledare 

 för taxeringsarbeten anställes. Skulle alltså forstniästarna ändå dugt till själva 



