726 SKOCISPOI-IIISKA INL.\(;(;. 



taxeringsarbetet r \'arför har i så fall ej trainstiillning gjorts om deras ainän- 

 dande därtill? Ledareskai)et är ju ot\ivelaktigt nödvändigt, men lades ej det 

 arbetet vid t. ex. taxeringen i Stensele revir på taxatorn i Umeå distrikt, och 

 fanns ej denna tjänsteman redan före dessa arbetens igångsättande med i 

 övrigt samma åligganden som därefter: Eller erhöll han då biträde för full- 

 görande a\ sin förutvarande funktion ? Man kan för övrigt med en till visshet 

 gränsande sannolikhet påstå, att personer med större fackliga kunskaper kunnat 

 lösgöras för ledarekall, om man planlagt andra arbeten på annat sätt (sid sSö)- 



Under den föregående diskussionen har jag gett uttryck åt den meningen, 

 att hushållningsplaner, som visat sig felaktiga med avseende på avverknings- 

 beloppets storlek, vore till ringa ledning vid skogshushållningen. Herr H. 

 åter anser, att de trots felen äga betydelse därigenom, att virkeskvantiteterna 

 blivit kända. Det hade ej påståtts, att uppgifterna om dessa varit otillförlit- 

 liga. Härtill genmäler jag, att orsakerna till de felaktiga avverkningsbeloppen 

 ej äro fullt utredda. De kunna vara att söka uti för lågt uppskattat virkes- 

 förråd, uti felaktigt angivande av förrådets beskaffenhet, som varit sådan, att 

 kraftigare avverkning än den föreslagna påkallats, och slutligen däruti, att av- 

 verkningsberäkningen varit felaktig. Xär en jägmästare alltså måste sväva i 

 ovisshet om, var han har att söka planens brister, vilka kunna vara mycket 

 stora (sid. 585 — 586), torde det vara ursäktligt, om han förlorar all tilltro 

 till den och söker ledningen för sitt omdöme om av\erkningens storlek i den 

 personliga kännedom om skogen, som han kan hinna törskaffa sig. Men att 

 förvärva denna tar en i flera avseenden dyrbar tid. 



Vid behandling av frågan om åldersstatistik och ])rovträdstagning har herr 

 H. kritiserat ett av mig använt förfaringssätt, som i stort sammanfaller med 

 det, vilket användes vid Värmlandstaxeringen. Ehuru jag genom siffror från 

 denna förrättning visat dess tillförlitlighet, är därmed ej sagt, att icke även 

 andra metoder givas. I olikhet med vad herr H. synes mena, tror jag, att 

 en fördel hos metoden är det systematiska sätt, varpå provträden uttagas. 

 Synnerligast då, såsom fallet är vid taxeringen av statens skogar, yngre tjänste- 

 män i stor utsträckning komma till användning, är det nödvändigt att använda 

 metoder, som i möjligaste mån utesluta subjektivitet, ty dessa tjänstemän hava 

 givetvis ej kunnat förskafta sig den träning vid bedömande av skog, som är 

 nödig, för att ej stora fel skola kunna oavsiktligt begås. 



Att i denna diskussion taga upp till behandling mina hushållningsplaner för 

 en del privatskogar ter sig emellertid närmast som ett försök att draga up])- 

 märksamheten från det ursprungliga ämnet för meningsutbytet, nämligen do- 

 mänstyrelsens statsskogsförvaltning. Då herr H. nu är den, som upptagit 

 frågan, så är det helt säkert min rätt att fortsätta. Herr H. sitter såsom 

 föredragande i ett ämbetsverk, där han har att bl. a, behandla frågor rörande 

 hushållningen å vissa privatskogar. Han granskar under åtskilliga år en mängd 

 hushållningsplaner för sådana skogar och finner en undersökningsmetod använd, 

 som han anser mindre tillförlitlig. Ehuru förrättningsmannen finns i samma 

 stad och kunde tillkallas för att delgivas föredragandens och styrelsens mening, 

 sker intet sådant. Kanske därför att det strider mot vedertaget bruk — vad 

 vet jag! Att herr H., när jag före de första planernas ingivande uppsökte 

 honom, ej var färdig med sitt omdöme, finner jag förklarligt. Men då herr 

 H. nu (sid. 514) medgivit, att han granskat något 1 00-tal och ansett den 

 använda metoden utan värde, men dock hela tiden lätit detta förbli\a en hem- 



