LIITKRATLR. 7 2(> 



ningen fortfarande har ett mycket stort rum att fylla pa skogshushållningens 

 område. Den ena av dessa är hämtad från en norrlandsskog, som uppvisar 

 massor av liggande och stående, torr och döende skog, som emellertid läm- 

 nar det bästa tänbara material för kolning, den andra trån en bruksskog med 

 ett nyss gallrat ungt bestånd, i vilket den till kolning avsedda veden ännu 

 ligger upi)huggen. 



Kolningen försiggår dels i niilor, dels i ugnar, av vilka sistnämnda Sverige 

 äger ett tjugutal. Fortfarande utföres dock 90 procent av kolningen i milor. 



De tekniska förutsättningarna för kolningsprocessen, såsom vedens byggnad 

 samt dess övriga fysiska och kemiska egenskaper, behandlas i kap. Il och 

 111. Likaså dess förändringar vid upphettning dels med, dels utan tillträde 

 av luft, vilka just ligga till grund för de olika kolningsmetoderna, kolning i 

 mila och torrdestillation i ugn. Dessa metoder förklaras på ett synnerligen 

 tilltalande och åskådligt sätt genom en (avbildad) experiment-apjiarat, som 

 växelvis kan användas som kolugn, mila, gasgenerator eller eldstad. Det fy- 

 sikaliska förloppet vid kolning får man sålunda fullt klarlagt, det kemiska där- 

 emot väntar fortfarande på utredning, vilket författarna äro de första att er- 

 känna. 



Erfarenheten från andra områden synes antyda, att utforskandet av de in- 

 timaste detaljerna av en kemisk process, är förenat med stora svårigheter, 

 vadan utsikterna att fa föreliggande problem löst inom närmaste tiden synas 

 ganska små. Praktiskt sett föreligger heller ingen nödvändighet, och man 

 måste komplimentera författarna för deras smak att icke föra läsaren med in 

 ])å de teoretiska spekulationernas gungflyn, dit endast forskaren kan ha intresse 

 av att en och annan gång göra en utflykt. Det kännes tryggt veta, att vad 

 som gives och står tryckt i denna bok endast utgöres av sådant, som förfat- 

 tarna själva veta hänt och sannt vara. 



1 kap. IV börjar bokens rent praktiska del — följdenligt — med vedens 

 upphuggning, uppläggning, torkning och transport, bl. a. genom flottning, 

 som för kolvedens billiga framförande ur skogstrakter, som sakna järnvägar, 

 är en nödvändig betingelse. 



1 nästa kapitel skildras kolningens praktiska bedrivande, de olika miltyper- 

 nas inrättning och kolning, rivning etc, ävensom de olika kolugnstypernas 

 konstruktion och drift. Vid den klara och rediga framställning av kolnings- 

 metoderna, som här lämnas, observera vi särskilt, att lig!^mila)i givits en ovan- 

 ligt framskjuten ställning, fullt jämförlig med resmilornas, I synnerhet fram- 

 hålles, att liggmilan är enklare att kola, och därför mera lättskött än res- 

 milan, en uppfattning, som måste anses obestridlig, om också kolarna å andra 

 sidan icke torde ha saknat skäl, då de föredragit resmilan. Ur pedagogisk 

 svnjnmkt är det även ett lyckligt grepp, att framställa liggmilan som den »enkla 

 milan» eller alla milors urtyp, i vilken kolningen rätt och slätt drives från 

 milans ena ända till den andra, medan resmilan ur kolningsmetodisk synpunkt 

 betraktas som sammansatt av ett flertal radiellt mot ett centrum ställda, .sek- 

 torformade enkla milor, i vilka kolningen samtidigt drives från den gemen- 

 samma centralen mot periferien. Denna framställning, som sammangjuter till 

 ni de skenbart så olika ])rinciperna tör res- och liggmilors kolning, klarlägger 

 med ens hela det för nybörjaren så invecklade tillvägagångssättet vid res- 

 milans kolning. 



Sedan sålunda kolningssätten för de olika miltyperna beskrivits samt ytter- 



