SKOGSADMINISTRATIONEN. 741 



för .Skogshögskolan uttanlade förordnanden, sainl att nicd tjänsterna i fråga följa bestämda, 

 ]5r månad utgående arvoden. Varken beträfiande tjänstgörmgens art — - vilken senare ofta 

 fordrar ett betydande mätt av omdöme och stort personligt ansvar, och detta ej minst hos 

 lie ofta blott för en eller annan månad i sänder anställda skyddsskogsassistentcrna och vissa 

 norrländska revirassistentcr, genom vilka staten ombesörjer utsyningarna åt enskilda jiersoner 

 och bolag — ej heller beträffande sättet för oi^lönmgrn och slutligen ej heller beträffande 

 <le med resjieklive befattningarna följande meriterna förefinnes någon som helst skillnad 

 mellan de tjänstemän, som förordnas på helt år och dem, som förordnas pä kortare tid. 



Att under sådana förhållanden räkna de förra som befattningshavare men ej de senare 

 måste väl anses som en ren inkonsekvens. 



När nu sä illa är, att de extra jägmästarna i statens tjänst delvis tack vare en stark efter- 

 bliven organisation av statens skogsförvaltning, delvis tack vare mera naturliga orsaker, i stor 

 utsträckning f?i lida av alla de olägenheter, som följa med säsongförordnanden och täta tjänste- 

 byten, skulle det kännas som en onödig sten pä börda, om de också tack vare sina ofta 

 kortvariga förordnanden skulle gå miste om de rättigheter, vilka Eders Kungl. Maj:t genom 

 sin nämnda nådiga förordning tyckes ha åsyftat att tillförsäkra samtliga sina extra befatt- 

 ningshavare. 



Det torde ej heller vara ur vägen att påpeka, att Eders Kungl. Maj:t inom sin städse 

 högst lojala och försvarsvänliga skogsstat har att tillgå ett i flera avseenden särskilt väl 

 kvalificerat material till reservbefäl inom armén, och att det jämväl ur denna synpunkt vore 

 olämpligt att ställa en stor del extra jägmästare utanför de förmåner, som under krigstjänst- 

 göring tillförsäkrats andra statens extra befattningshavare, och dymedelst just inom denna 

 kär göra försvarsplikten ekonomiskt tyngre och möjligheten för frivillig krigstjänstgöring 

 mindre. 



Slutligen förtjänar framhållas det faktum, att somliga Eders Kungl. .Maj:ts länsstyrelser 

 redan hava utbetalat viss del av arvodet åt på kortare tid än helt år förordnadc, till krigs- 

 tjänstgöring inkallade extra befattningshavare inom skogsstaten och sålunda i viss nuån redan 

 kunna anses ha skapat prejudikat i denna fråga. Skulle nu detta Eders Kungl. Maj:ts läns- 

 styrelsers förfarande förklaras oriktigt, komme detta att hårt drabba åtskilliga extra jäg- 

 mästare, vilka i så fall långt efter det arvodesersättningarna förbrukats, skulle nödgas åter- 

 betala desamma. 



Vad angår Eders Kungl. Maj:ts domänstyrelses i skrivelse av den 20 jan. detta år gjorda 

 hänvisning till Eders Kungl. Maj:ts i nådigt brev den 23 okt. 1914 gjort medgivande för 

 en del extra, under Kungl. Järnvägsstyrelsen lydande personal att under krigstjänstgöring 

 åtnjuta vissa arvodesersättningar, så synes mig detta åberopande vara helt och hållet obe 

 hövligt och några jämförelsepunkter mellan de extra befattningshavare inom skogsstaten, 

 varom här är fråga, samt åsyftade järnvägspersonal icke föreligga. I förra fallet rör det sig 

 om personer, som på grund av särskilda förordnanden innehava pr månad avlönade befatt- 

 ningar, i senare fallet om personer, vilka ej äro på detta sätt anställda och vilka i regel 

 synas vara avlönade pr dag. Endast i så måtto tycks mig Eders Kungl. Maj:ts nådiga be- 

 stämmelser angående vissa arvodesersättningar åt järnvägspersonalen lämpliga åberopade i 

 detta sammanhang, att vid sidan av detta medgivande än starkare framträder såsom en ren 

 absurditet, att vissa på förordnande anställda extra skogstjänstemän ej skulle ha rätt att under 

 krigstjänstgöring åtnjuta någon som helst arvodesersättning. 



Beträffande den tidsgräns av 2 månader, vilken i Kungl. Domänstyrelsens nämnda skrivelse 

 föreslås såsom erforderlig, för att en på förordnande anställd, till krigstjänstgöring inkallad 

 extra befattningshavare hos domänstyrelsen eller i skogsstaten skulle ha rätt uppbära två 

 tredjedelar av det honom enligt förordnandet tillkommande arvodet, så finner jag den vara 

 en helt godtycklig och obehövlig inskränkning, för vilken ej heller några som helst skäl 

 blivit anförda. I själva verket skulle också en dylik tidsgräns ofta leda till tveksamhet och 

 ren ovisshet hos den myndighet, som hade att verkställa arvodesutbetalningen, särskilt om 

 detta, som ju oftast är fallet, vore annan myndighet än Kungl. Domänstyrclscn. Denna oviss- 

 het skulle nämligen inträda, därest de mycket vanliga tillsvidareförordnandena tidigare än 

 efter 2 månaders förlopp bleve avbrutna av krigstjänstgöring. Avcn bör tagas i betraktande, 

 att det är vanligt, att inom skogsstaten, där arbetsu])pgifternas storlek och längvarighet 

 ofta nog ej kunna på förhand beräknas, vissa förordnanden utfärdas på kort tid för att sedan 

 i fall av behov förlängas. 



På grund av dessa samt de skäl, som redan förut anförts mot en olika värdesättning av 

 helärsförordnandena och kortvarigare sådana, får jag inlägga en bestämd protest mot, att de 

 på kortare tid än 2 månader förordnadc extra jägmästarna ej skulle vara att anse som be- 

 fittningsha\are och sålunda helt gä miste om någon del av sitt arvode under krigstjänstgöring. 



