III. NATURVETENSKAPLIGA AVDELNINGEN. 783 



föregående treårsberättelse avgavs, utvidgats med ytterligare några försök. 

 Då några kalhuggna tallhedar vid Jörns järnvägsstation i Norrbotten 

 visar den egendomligheten, att de små, förut svagt växtliga tallplantorna 

 börja skjuta kraftigt i höjden, kalhöggs på försök ett parti om cirka 50 ar å 

 tallheden vid Fagerheden för att se betydelsen av ett sådant ingrepp. 

 Kalfälten vid Jörn voro nämligen starkt trafikerade av djur och människor, 

 vilket möjligen kunnat åstadkomma en livligare omsättning i humustäcket, 

 än som normalt kan vara fallet på kalhuggna tallhedar. De försök, som 

 anställts över denna senare fråga, ha emellertid tillsvidare lämnat ett 

 negativt resultat. 



För att studera rotkonkurrensens betydelse för tallplantornas utveck- 

 ling har ett mindre parti av tallheden ä Fagerheden isolerats frän om- 

 givande träd genom fotsdjupa diken, som avskurit tallrötterna, vilka som 

 bekant på dyUka marker gå mycket ytligt. 



De i försöksanstaltens trädgård vid Frescati anordnade kulturförsöken 

 med tallplantor i olika humusformer lämnade från experimentell synpunkt 

 otillfredsställande resultat, väl främst därigenom att jorden blev infekte- 

 rad med nitrifikationsbakterier, \ilka normalt saknas i tallhedarna. När 

 försöksanstalten fått förhållandena bättre ordnade ute vid sin nya insti- 

 tution, torde dessa försök upprepas. 



Ett studium av de svårföryngrade tallhedarnas humusformer har 

 vidare visat, att deras ammoniakavspaltningsförmåga är mycket liten, 

 mindre än i de flesta andra skogstypers, ett förhållande som möjligen 

 står i samband med tallplantornas svaga utveckling under de första 

 åren. 



Fältundersökningarna å Hökensås häradsallmänning gåvo i vissa fall 

 goda anknytningspunkter med förhållandena å norrländska tallhedar. 

 Av särskilt stort intresse var att se, att en kvävegödsling genom 

 sådd med lupiner förmådde sätta fart i ungtallar, som förut företett en 

 mycket långsam utveckling. 



Undersökningarna av humusformerna å de svårföryngrade tallhedarna, 

 resultaten av försökskulturerna vid Fagerheden och på Östra Jörnsmar- 

 kens kronopark, lupinkulturernas förmåga att driva tallarna i höjden 

 jämte en del andra iakttagelser tala för att ett lättillgängligt kväve är 

 av största betydelse för tallplantornas kraftiga utveckling i ungdomen 

 och att det är en brist i detta avseende, som förorsakar tallplantornas 

 långsamma utveckling på de svårföryngrade tallhedarna. Härför talar 

 ock tallplantornas snabba utveckUng å brandfälten, där enligt nedan 

 refererade undersökningar en livlig nitrifikation försiggår i det av elden 

 kvarlämnade humustäcket Vissa egendomligheter i tallhedarnas för- 

 yngring låta sig visserligen icke ännu förklaras ur denna synpunkt, men 



S'- Skog^sviirJs/oreningfnS tidskrift igiS- 



