III. NATURVETENSKAPLIGA AVDELNINGEN. 787 



dels för att skaffa ytterligare erfarenhet om försumpningsförloppet har 

 föreståndaren gjort åtskilliga resor, bl. a. till de stora myrkomplexen 

 Sjaunja-ape och Jalton-ape i norra Lappland. 



Grundvattens- och nederbördsmätningarna å försöksfälten å Kulbäcks- 

 liden och Rokliden ha försiggått efter samma plan som förut. 



Studierna över skogarnas försumpning, som nu pågått en längre tid, 

 ha kommit till den punkten, att de böra publiceras under den kommande 

 treårsperioden. 



Någon vidare utveckling av dessa undersökningar i Norrland vill jag 

 för närvarande icke föreslå. Vad man däremot kanske borde tänka på 

 är att utsträcka dessa studier till Småland och vissa trakter av Väster- 

 götland. Frågan om försumpningen och dess betydelse har nämligen 

 under senaste tiden ådragit sig riksdagens uppmärksamhet. På förslag av 

 enskild motionär i andra kammaren har nämligen Rik.sdagen ingått med en 

 skrivelse till Kungl. Maj:t angående åtgärder mot jordens tilltagande för- 

 sumpning. Då näst Norrland det sydsvenska höglandet torde vara mest 

 utsatt för denna fara, vore det väl lämpligast att förlägga de utvidgade 

 undersökningarna till skogstrakterna mellan Småland och Västergötland, 

 ett område som utmärker sig för stor rikedom på mossar och hög neder- 

 börd. Enligt de visserligen mer flyktiga undersökningar, som avdel- 

 ningens föreståndare hittills utfört i denna del av landet, synas försump- 

 ningarna där ha en delvis annan karaktär än i Norrland, bl. a. därigenom 

 att fenomenet tyckes vara starkt bundet vid högmossarna och deras 

 utbredning. 



5. Skogsväxt å mossar. 



Under den förflutna treårsperioden har denna fråga varit föremål för 

 undersökningar från avdelningens sida. Den med lösandet av andra 

 frågor starkt upptagna tiden har ej tillåtit att för detta studium ytter- 

 ligare utlägga några försöksfält. Är 1908 anlades och undersöktes 10 

 stycken provytor på olika torvmarkstyper inom Piteå revir i Norrbotten. 

 Samma eller följande år blevo dessa torvmarker avdikade enligt den 

 plan, som uppgjordes av dåvarande dikningsledaren i Skellefteå distrikt, 

 jägmästaren G. SANDBERG. Sommaren 1913 reviderades provytorna för 

 att undersöka möjligen uppkomna förändringar. Det visade sig emel- 

 lertid, att dessa voro på de flesta ytor ganska små, de som genom jäm- 

 förelse med observationerna år 1908 kunde konstateras, blevo emellertid 

 noggrant antecknade. 



Under de övriga somrarna har ett stort antal för skogsbörd dikade 

 myrar undersökts, varvid anteckningar gjorts över \egetationens föränd- 

 ring efter dikning, trädplantornas utveckling, dikningsanordning etc. På 



