TALLENS OCH GRANENS FIENDER BLAND SMÅFJÄRILARNA. 82 I 



vilka den mindre är placerad vid basen av jidje leden. Dessutom fin- 

 nas tre hår, av vilka det bakre är placerat obetydligt framför ledens 

 mitt, det längsta är omkring tre gånger så långt som leden, och det 

 tredje håret är mycket litet; 3:dje leden, som är excentriskt fästad på 

 den andra, är likaledes jämnsmal, ej fullt V.; ^v den andra och nästan 

 tre gånger diametern; den bär en sinneskägla lika stor som den mindre 

 på 2:dra leden samt likaledes excentriskt den 4:de leden, vilken är knappt 

 två gånger så lång som sin diameter, samt mellan dessa t\å små hår; 

 4:de leden bär ett spetsigt borst, två gånger så långt som leden. 



Mandiblerna (fig. 5 c) äro skovelformigt urholkade på insidan; den 

 skärande eggen är ötandad, den 6:te tanden sitter under den femte och 

 har bakom sig en låg, tunn kant. Av de två normalt hos fjärillarver 

 på utsidan förekommande håren är det främre kortare än det bakre. 



Qranbarrvecklaren. Grapholitha (Epiblema) tedella Cl. 



Om denna art föreligga från vårt land inga bestämda meddelanden 

 om skadegörelse, blott den mera allmänt hållna uppgiften hos Holm- 

 gren (1867, sid. 307), att den är en av granens skadligaste småfjärilar. 



Senare erfarenheter ha dock ej givit stöd för detta påstående, om man 

 får uppfatta bristen på uppgifter om skadegörelse som ett bevis för 

 att åtminstone ingen omfattande sådan ägt rum. I litteraturen har jag 

 nämligen blott funnit en uppgift, hos Meves (1896, sid. 160), att den 

 år 1 89 1 förekom i stor mängd inom Vadsbo revir, utan att likväl visa 

 sig farlig för skogen. 



För min del anser jag det ej omöjligt, att Holmc;ren tillskrivit te- 

 della skadegörelser av liknande art, förövade av andra småfjärilar och 

 därigenom fått en överdriven föreställning om dess betydelse. 



Oaktat sin jämförelsevis ofarliga karaktär torde emellertid tedella på 

 grund av sin allmänna förekomst vara förtjänt av vår uppmärksamhet. 



Utveckling och levnadssätt. 

 Mina egna observationer häröver äro ofullständiga, men torde likväl 

 lämna en i huvudsak riktig bild av utvecklingsförloppet. Ar 1913 flög 

 fjäriln mycket talrikt vid midsommartiden; de närmare data äro: 18 

 juni på Ekerö, 21 juni på Runmarö, 25 juni i Stockholmstrakten, och 

 talrika kopulerande exemplar iakttogos vid dessa tillfällen. Huru länge 

 äggstadiet varar, känner man ej, men man vet att äggen läggas enstaka 

 på barren; i mitten av augusti påträffades enstaka angripna barr och 

 sedermera fann man de karaktäristiska, angripna barrknippena under 

 hela hösten bebodda av larver; ännu den 20 oktober 19 14 påträffades 

 larver allmänt, även om många av dem begivit sig ned till marken för 

 att övervintra, och så sent som d. 10 nov. påträffades enstaka larver. 



