SAGVKRKSTEKNIKENS IIVECKLING. 



907 



skäl kan emellertid detta i och för si^ synnerlioen intressanta ämne ej 

 i denna uppsats bliva föremal för någon ingående behandling. 



Virkets transport till brädgården och stapelläggning. 



I avseende pä dessa arbeten med det sågade virket har tvivelsutan 

 tillkommit mycket nytt och mycket gott, men ännu återstå högst betyd- 

 ligt att göra, innan det kan sägas att tekniken på området har tagit 

 ett lika avgjort steg framåt som beträftande sågningsarbetet. Problemet 

 är mycket invecklat och fordrar för sin lösning bland annat att stora 

 anläggningskostnader kunna nedläggas. 



Vad som särskilt gör detta problem svårt att fullt tillfredsställande 

 lösa, är att man måste fördela virket på ett mycket stort antal ställen i 

 brädgården. Vanligen förekommande transjiortörer för stora godsmängder 

 kunna sålunda ej komma i tillämpning. 



Det är framför allt två sätt för virkets transport och stapling, som 

 på senare tid kommit till användning, och som vart för sig innebära en 

 avgjord förbättring i jämförelse med det gamla och allmänt vedertagna 

 systemet med axelbärning. Jag åsyftar här metoderna att nedlägga virket 

 från högbanor eller att stapellägga med kranar, båda i förening med 

 virkets utvagning med elektriska lokomotiv. 



Högbanesysteniet. Figur 34 är en plan över brädgård med fullt ge- 

 nomfört bögbanesystem, där virkeslassen från sågen dragas ut medelst 

 elektriskt lokomotiv efter den ena huvudbanan, varefter inväxlingen på 



P'g- 35- I^'l'' '^^ brädgård med högbanesystein. 



