940 LITTERATUR. 



citeras för sina undersökningar över gråbarrsjukan hade det väl varit riktigast 

 att bruka det av honom använda namnet Hypodcrmella i stället för Hvpoderma. 

 Vidare kan man ej, som förf. gör, anse, att Phacidium infestans spelar en mera 

 underordnad roll. Tvärtom är den ju givetvis vårt lands farligaste barrsjukdom hos 

 tallen i Norrland. Den är väl egentligen numera, sedan tallens proveniensfråga 

 rätt fullständigt belysts av skogsförsöksanstalten, det enda betydande hindret 

 för, att skogsodlingar i Norrland skola allmänt lyckas. En särskild avdelning 

 ägnas åt fröanskafifning och kultur. Här meddelar förf. en hel del egna un- 

 dersökningar rörande utförda såddförsök vid Bjurfors. Bland annat har förf. 

 kommit till det resultat, att i stort medeltal hälften av de grobara fröna i 

 plantskolan ger upphov till utvecklingsbara plantor. Ett kapitel ägnas de 

 rena tallbeståndens vård, företrädesvis i södra och mellersta delarna av landet. 

 Författaren rekommenderar med rätta en tidig gallring i tallbestånden med 

 utplockning särskilt av vargtyper. Sedan föreslås i ojämna och luckiga be- 

 stånd krongallringar, men i mera slutna bestånd en kombination av låggall- 

 ring och krongallring. Medan gallringarna i ungskogarna föras någorlunda 

 svagt, böra de sedermera ökas till verkligt starka gallringar. Mot den av 

 Maass upprättade svenska erfarenhetstabellen anmärker förf., att den har för 

 stor stamrikedom och därför knappast kan anses försvarlig från ekonomisk 

 synpunkt. Häri har förf. visserligen rätt, men samtidigt må framhållas, att 

 den av Maass upprättade erfarenhetstabellen, som grundar sig på svag låggall- 

 ring, var den enda som kunde uppställas efter så få års undersökningar. 

 Först sedan försöksanstaltens provytor reviderats flera gånger, kan en nöjaktigt 

 exakt tabell upprättas för stark gallring. At de norrländska tallskogarna ägnas 

 shUligen en särskild avdelning, där deras säregna karaktärer och mindre be- 

 hov av ingripande gallringar framhålles. 



På liknande sätt som tallen behandlas granen. De belysande avkastningssiffror, 

 som lämnas, äro nästan undantagslöst hämtade ur den utländska litteraturen, 

 då i Sverige ännu ej äro publicerade några större undersökningar rörande 

 granskogarnas produktion. Även här meddelar förf. undersökningar vid Bjur- 

 fors om sådd- och täckningsförsök i plantskolor. På grund av Schiffels un- 

 dersökningar rekommenderar förf. något vidare förband för granen, än van- 

 ligen hittills kommit till användning, och han anser i,;? eller 2 meters kvadrat- 

 förband tillräckligt och står således härutinnan på samma ståndpunkt, som 

 tidigare hos oss intagits av Hollgren och J. O. af Zellén. Men även om 

 detta glesare förband användes, ligger det stor vikt uppå, att gallringar verk- 

 ställas, då granens »skiktförmåga» är så ringa. Rec. använder med flit denna 

 terminologi och beklagar, att Wahlgrf:n efter översättning från danskan givit 

 spridning åt det olämpliga uttrycket spridningsförmåga, som inom botaniken 

 betyder något helt annat, än vad Wahlgren avsett med sitt uttryck. W. fram- 

 håller granens lämplighet för blädningsbruket, även om han delvis även är 

 med om att bedriva granskogsskötsel i trakthyggesbruk. 



Följande kapitel ägnas biandbestånd av tall och gran. Rörande dessas 

 anläggande genom skogsodling synes förf. hällre vilja använda radplanteringar, 

 helst några rader av vardera trädslaget, än att t. ex. begagna blandat frö. 

 Häri tror jag förf. har orätt, även om bägge sätten föra till målet. Huvud- 

 vikten ligger nämligen uppå, att tidiga gallringar komma till utförande. Rec. 

 vill ej häller vara med om, att gallringarna skulle bereda större svårigheter 

 i blandade än i de rena bestånden. Ekonomiskt sett är visserligen problemet 



