LITTERATUR. 04 1 



mera invecklat i de blandade bestånden, men tekniskt sett är det bra mycket 

 enklare att i dem utföra gallringar. Detta bl. a. därför att dessa bestånd så 

 väl lämpa sig för ett gallringssystem nämligen krongallringar utan kombina- 

 tion med andra. Förf. anser, att blädningsformerna, frånsett den Wagnerska 

 kantblädningen, ej så väl lämpa sig för föryngring av blandskogarna, och att 

 de skogsbrukssätt, som äro baserade på fieråldriga beståndstyper, endast under 

 förutsättning av mycket glesa skogar eller mycket intensiv l)eståndsvård kunna 

 uthålligt tillämpas för blandskogar av tall och gran. 



Eken och l)oken upptaga ett avsevärt rum i denna handbok. Rörande 

 dessa trädslag finnes en utmärkt förebild i Hauch och Oppermanns stora 

 danska handbok. Förf. är här också givetvis i mycket hög grad påverkad 

 av danska förhållanden. Att denna påverkan även rönt starkt inflytande vid 

 valet av bildmaterial är kanske ej fullt så tilltalande. Vi finna t. ex. dessa 

 kap. illustrerade med ej mindre än 1 1 bilder från danskt skogsbruk i en 

 svensk handbok. Sedan avenboken, asken, almarna och lönnarna behandlats 

 i smärre kapitel, skildras björken mera ingående. Här gör sig förf. skyldig 

 till ett felaktigt antagande, då han förmodar, att glasbjörken skall lämna något 

 större massaproduktion än mazurbjörken. Vid skildringen av björken och 

 alarna givas några exempel på deras produktion från provytor, som tillhöra 

 försöksanstaltens undersökningsserier, ehuru detta ej angives. 



Ät aspen ägnas ett intresseväckande kapitel. Förf. visar sig här ha en 

 mera objektiv och vidsynt blick på detta trädslags betydelse än flertalet andra 

 skogsmän. 'i'ill sist ägnas några ord åt diverse mindre viktiga lövträd eller 

 lövbuskar. 



Trots de påpekade smärre felaktigheterna här och var i denna handbok, är 

 recensenten, även om han i några avseenden har avvikande åsikter mot för- 

 fattaren, den förste att erkänna det stora arbetets betydande förtjänster. 

 Ingen nu levande svensk skogsman utom Wahlgren skulle för öxrigt ha 

 kunnat behärska ett så vitt område, som detta arbete omfattar. 



Ifrågasättas kan dock, om ej, just med hänsyn till ämnets vidlyftighet, två 

 eller flera författare bort svara för en dylik handbok, såsom ofta skett i 

 andra länder. 



Mot handboken har recensenten slutligen en mera allmän anmärkning att 

 framställa, nämligen det sätt, varpå hänvisningar till litteraturen ha skett. 

 Dessa äro ofta mycket inkonsekventa, ibland finnas årtal och tryckort an- 

 givna för ett citerat arbete, ibland icke. Ibland finnes litteraturhänvisning 

 till en obetydlig uppgift, ibland synes författaren ha följt litteratur, som ej 

 alls omnämnes. Bäst hade nog varit, om under varje kap. angivits befintlig 

 litteratur, liksom i Hauch och Oppekmanns handbok. Härigenom hade också 

 anvisningar lämnats för självstudier. Jag vill nämna några exempel. Sålunda 

 citeras E. Warmlxc, Dansk plantev^ekst. 2. Klitterne, för den obetydliga de- 

 taljuppgiften, att plantor av sandrör kunna erhållas genom att sådana upp- 

 ryckas, där de stå tätt och frodigt, men H. Hesselmans stora utredning 

 »om flygsandsfälten på Fårön och skyddskogslagar av den 24 juli 1Q03» om- 

 nämnes ej. När spridningsförmågan» namnes första gången citeras cjL.A.Hauchs 

 uppsats härom i Botanisk tidsskrift. I kap. om björken har förf. synbarligen 

 följt J. O. AF Zelléns framställning: »Vård af enskildes skogar», men den 

 boken finnes ej omnämnd. Likaså ej under aspen H. Hesselmans,» Svenska 

 skogsträd. 2 Aspen.» I allmänhet är den danska och tyska litteraturen rätt 



