944 ^^^'^^ WALLMO. 



A. Wahlgren och den rationella blädningen». 



Under sistförflutna år utkom i marknaden en a\ ])rofessor A. Wahlgren 

 författad handledning i skogsskötsel. Det är alls icke min mening att 

 giva mig in på någon kritik över det digra verket, utan nedanstående 

 rader avse endast att utgöra en protest mot det sätt, på vilket mitt namn 

 brukats eller missbrukats i boken i fråga. Jag vill då först hänvisa till sid. 

 229 i nyssnämnda arbete, där förf. nämner Borggreves blädningsgallring, »som 

 i vårt land delvis fått en förespråkare i U. Wallmo». Här föreligger ett ut- 

 talande från förf:s sida, vilket lätt kan verka vilseledande, ty läsaren måste 

 få den övertygelsen, att jag är förespråkare för Borggreves huggningsmetod, 

 om än endast »delvis; . Jag har sagt, att Borggreves lärosatser nog i huvud- 

 sak äro riktiga, men att modifieringar äro nödiga vid den fortsatta tillämp- 

 ningen av hans avverkningsmetod, vilket har till följd, att Borggreve själv i 

 fortsättningen måste tvingas övergiva sin ståndpunkt i beståndsfrågan, varefter 

 hans och mina åsikter mera komma att sammanflyta. Alen då jag således å 

 ena sidan har givit Borggreve ett stort erkännande för hans banbrytande 

 idéer, står jag å andra sidan enligt eget förmenande på ett helt annat plan 

 än Borggreve i utvecklingshänseende. Och jag har öppet visat i tal och i 

 skrift och i skogen, att jag i flera kardinalpunkter skiljer mig från Borggreve, 

 exempelvis beträffande tidpunkten för begynnandet av >.blädningsgallringen» 

 i ett bestånd (Borggreve börjar blädningsgallra först i det 50 — 60-åriga be- 

 ståndet, jag däremot i det 30-åriga eller ändå yngre beståndet), sättet för 

 huggningarnas utförande (Borggreve utglesar beståndet likformigt ända till s. k. 

 fröträdsställning, vilket huggningssätt jag på det starkaste fördömer), sättet för 

 äterväxtens gynnande (Borggreve tar aldrig hänsyn till förefintliga ungskogs- 

 grupper eller glesheter i beståndet, där föryngringen först bör gynnas, utan 

 negligerar dylikt alldeles), samt producerandet av grovt virke (Borggreve bort- 

 hugger systematiskt undan för undan de utväxta grövsta träden i bestånden, 

 då jag däremot söker att bevara och producera även grövre träd för att ha 

 tillgång till grova dimensioner i framtiden). När förf. ej med ett ord gittat 

 påpeka skillnaden mellan mig och Borggreve utan tvärtom endast behagat 

 påpeka den »delvisa» likheten mellan oss (som verkhgen kan inträffa ganska 

 fullkomligt i en punkt, näml. i den första behandlingen av ett förut orört, 

 överslutet medelålders eller äldre likåldrigt bestånd, där Borggreves och mitt 

 sätt att gå till väga närapå sammanflyta), så anser jag, att författaren vilselett 

 allmänheten och missbrukat mitt namn. Mig veterligt användes icke Borg- 

 greves huggningsmetod, sådan han tänkte sig den, någonstädes här i landet 

 och kommer aldrig att göra det och får väl därför numera räknas såsom an- 

 tikverad. Det sätt, på vilket jag och alla med mig liktänkande sköta en 

 skog, torde däremot för det första tillhöra verkligheten, enär huggningssättet 

 existerar här i landet, och för det andra kunna räknas som fullt modernt, 

 ända tills något ännu modernare därur kan utvecklas. Då jag och med mig 

 nära liktänkande i Sverige och Norge icke äro danska skogsmän, göra vi ej 

 anspråk på att komma under sakligt omnämnande i ett större svenskt arbete 

 om skogsskötsel, men vad jag för egen del haft rättighet att fordra är, att, 

 då ett dylikt sakligt omnämnande ej befunnits lämpligt, mitt namn helt och 

 hållet uteslutits ur ovannämnda bok i stället för att, såsom nu skett, brukas 

 därstädes till allmänhetens förvillande. 



