A. WAHLGREN OCH DEN RA IIONELLA m.ADNlNGEN. 945 



Den sida (328 — 329), som förf. ägnat åt »Wallmos rationella blädning», 

 jävar icke ovanstående. De lösryckta, fragmentariska satserna å sagda sida 

 kunna nä])pcligen tjäna att upplysa men väl att förvilla allmänheten samt söka 

 oskadliggöra en obekväm motståndare. Kller vad sägs om författarens påstå- 

 ende: »Någon annan skillnad mellan den \Vallmo'ska blädningsgallringen och 

 den förut skildrade traktblädningen eller luckhuggningen, än att Wallmo upp- 

 delar hela skogen i ett antal av blädningstidens längd beroende avverknings- 

 trakter, i likhet med vad som sker vid ren blädning, under det att vid trakt- 

 blädningen, sådan den hittills tillämpats, endast den 40-äriga avverknings- 

 trakten indelas i dylika huggningsomdrev, finnes således icke». I fullt ett 

 kvarts sekel har jag bekämpat eller förlöjligat den s. k. traktblädningen, »så- 

 dan den hittills tillämpats», d. v. s. sådan den står beskriven i böcker, ty i 

 praktiken har jag aldrig sett den kunna tillämpas, och nu får jag lära i den 

 allra nyaste boken om skogsskötsel, att jag använder en avverkningsmetod, 

 som 1 Qei allra närmaste liknar en metod, som jag hittills alltid bekämpat, 

 enär jag funnit den omöjlig för våra förhållanden. 



Men min förvåning är icke mindre, då jag läser författarens påstående i 

 nästa punkt: »Anmärkas bör, att så länge Wallmo rör sig med huggningen 

 inom de likåldriga bestånden, någon skillnad icke heller synes finnas mellan 

 hans »blädning» och de åtgärder, man enligt vedertaget bruk kallar bered- 

 nings- och rensningshuggning, hjälpgallring och ljushuggning (förhuggning)». 

 I detta författarens påstående kan jag omöjligt framleta någon sanning utan 

 endast ett ytterligare förvillande, såsom lätt här nedan skall visas. 



Vad nu först beredningshuggning beträffar, så förstås ju därmed »avverk- 

 ningen av sådana äldre träd, som antingen stå insprängda i yngre växtliga 

 bestånd och där göra skada genom överskärmning, eller som själva skulle 

 taga skada, om de lämnades att längre kvarstå». Avverkning av dylika träd 

 har jag ansett så solklar, oavsett om man bestämt sig för vare sig trakthugg- 

 ning eller blädning som skogsbrukssätt, att jag verkligen ej offrat en enda 

 rad på ordet »beredningshuggning» i min bok »Rationell skogsavverkning», 

 utan, som sagt, tagit för givet, att avverkning av dylika träd under alla för- 

 hållanden bör ske. 



Med rensningshuggning menas ju tillvaratagandet av torra och vindfällda 

 träd. Ej har jag väl dragit i härnad mot trakthuggningssystemet och en gäng 

 i tiden utsänt nyss nämnda bok av orsak att få rensningshuggning utförd i 

 bestånden. 



Så ha vi hjälpgallring. Nu påstår professor Wahlgren, att någon skillnad 

 ej finnes mellan denna och min »blädning». Herr W. glömmer, att när bo- 

 ken »Rationell skogsavverkning» skrevs för över 20 år sedan, så var hjälp- 

 gallring liktydig med låggallring, som av mig bekämpades i den form den 

 då användes. Dåtida hjälpgallring kunde således icke inrymmas i bläd- 

 ningshuggningen. Om herrar trakthuggare sedermera, pressade av våra rop 

 på rätt beståndsvård, ändrat om betydelsen av ordet hjälpgallring, så att däri 

 nu även s. k. krongallring ingår, så får detta stå för deras egen räkning, och 

 visar endast, att de från oss, blädningshuggare, måst aptera något, som för 

 dem var ytterst förhatligt för endast något tiotal år sedan. Inom parentes 

 vill jag här tillägga, att terminologien »krongallring» för borttagande av grova 

 timmerträd i 70-åriga bestånd och däröver är och förblir absolut felaktig, t\ 

 med dylik avverkning är beståndets sluta7<rerknini^ påbörjad, och s. k. krön- 



