940 UNO WALl.MO. 



gallring eller hjälpgallring över huvud taget får eller kan aldrii: räknas till 

 slutavverkningen av ett bestånd. 



Så ha vi till slut ljushuggning. Här glömmer professor \\ ., att när jag 

 för 20 år sedan använde mig av ordet ljushuggning, så hade detsamma or- 

 det annan betydelse än nu. Med dåtida ljushuggning avsåg jag ett svagare 

 ingripande i beståndet för att bl. a. så småningom skapa vackra trädindivider 

 med normal krona och rot, och fordrades alltid, att ingripandet ej fick ske 

 kraftigare, än att beståndets slutenhet snart kunde återställas. Med nutida 

 ljushuggning (förhuggning) förstås ett starkt ingripande i beståndet för att på- 

 skynda de kvarlämnade stammarnas tillväxt före beståndets totala borthug- 

 gande. Efter dylikt starkt ingripande är och förblir slutenheten alltid upp- 

 hävd. Men detta förfaringssätt ingår ingalunda i den av mig rekommende- 

 rade huggningsmetoden, så att det även i detta fall är fullkomligt fel av pro- 

 fessor W. att skriva som han gör. Jag har med andra ord med min »ratio- 

 nella blädning>, i likåldriga bestånd, alls icke gått i härnad för vare sig be- 

 rednings- eller rensningshuggning eller hjälpgallring eller ljushuggning (för- 

 huggning), ty de två förstnämnda har jag ansett nödiga vid alla skogsbrtiks- 

 sätt, och de båda senare har jag bekämpat. Vad jag däremot verkligen av- 

 sett med min blädning eller behandling av de likåldriga bestånden och sättet 

 för utförandet, har jag så många gånger tillkännagivit, att jag nu ej offrar 

 en rad därpå. Att professor W. ej vill eller kan förstå vad jag åsyftar, är 

 beklagligt, och hans bok kommer att i långa tider stå som vittne därom. 



För min del har jag emellertid velat inlägga min allra skarpaste protest 

 emot, att mitt namn av honom missbrukats på sätt som här ovan påpekats, 

 även om nu detta skett till försvar för trakthuggningens idé. 



Om det verkligen är sant, vad professor W. skriver sid. 329: »Det lik- 

 åldriga beståndets behandling är således vid Wallmos »rationella blädning» 

 alldeles densamma, som i detta arbete skildrats under kapitlet »beståndsvård», 

 så framtvingas oemotståndligt tvenne nedanstående frågor: 



1. Hur kom det sig, att herrar trakthuggare för 25 år sedan, då jag bör- 

 jade använda min »rationella blädning» i de likåldriga bestånden, ej alls ville 

 inrangera denna behandling under rubriken »beståndsvård» utan karaktärise- 

 rade mig som en skogsfördärvare av värsta slag? 



2. Hur kom det sig, att professor W., då han var jägmästare i Norra 

 Roslags revir inom mitt distrikt (Bergslagsdistriktet\ ej lät den av mig sä varmt 

 rekommenderade »rationella blädningen» i likåldriga bestånd, vilken blädning 

 enligt Wahlgren är liktydig med av honom skildrad »beståndsvård», övergå 

 en enda hektar skogsmark inom reviret, till fromma för bestånden? 



Till slut vill jag tillägga ett par ord angående frågan om trakthuggning 

 eller blädning som skogsbrukssätt. De lyda: Frågan om trakthuggning eller 

 blädning kommer att ordna sig själv, hur mycket nu än herrar trakthuggare 

 söka att sträva emot eller med terminologiska konstgrepp betäcka sitt återtåg, 

 ty med intensiv beståndsvård och med vart io:e år eller oftare återkommande 

 genomhuggningar av bestånden och med framtida omöjlighet ur räntabilitets- 

 synpunkt att hålla marken täckt av likåldriga slutna massor av yoårig skog 

 och däröver, så tvingas man att antingen (som trakthuggare) acceptera mycket 

 kort omloppstid eller (som blädare) omforma det 70-åriga eller äldre likåld- 

 riga beståndet till olikåldrigt. Uno Wallmo. 



