10 



blad har var. iiliaefolia Höst. Exemplar från vägkanter i Hörsne 

 kunna möjligen räknas hit, ehuru bladtänderna ej äro dubbelså- 

 gade i framkanten; bladens längd kan hos dessa uppgå till 13 cm. 

 1 närheten slår också den märkvärdiga form från Alvena i Vall- 

 stena socken, varav ett blad här är avbildat (fig. I, 4). Trots lik- 

 heten med r. qlahra Huds. tror jag det vara en foliacea-iorm på 

 grund av bladens konsistens och färgförhållanden, sidonervernas 

 antal (högst lö — 16 på mycket stora blad) samt de smala, röd- 

 aktiga kvistarna; frukt är ej funnen. I annat fall torde det vara 

 en hybrid med U. glabra. 



En småbladig form med smala frukter och mindre sned bladbas 

 är U. saliua Mill., som förekommer odlad i Visby. I ängarna träfTas 

 almar, som genom bladformen likna denna art, men de avvika ge- 

 nom större blommor med 5 ståndare och större frukter samt i all- 

 mänhet längre bladskaft (fig. H, 14). 



Bladen äro dubbelsågade på det sättet, att primärtändernas bakre 

 kant är försedd med smärre tänder. Framkanten är otandad utom 

 på enstaka tänder hos former med stora och grovt landade blad. 

 Tandningen är i regeln mindre skarp än hos U. glabra, undantags- 

 vis vass (fig. II, 14), men ofta mycket trubbig, i synnerhet hos 

 suberösa former, där tänderna kunna vara rundade till tvärhuggna 

 och i mitten intryckta eller urnupna (fig. I, 9). Bladen äro i all- 

 mänhet i utvuxet tillstånd glänsande och, om man bortser från 

 glandierna, kala. Såsom huvudform borde man därför betrakta 

 Horornas f. laevis. Översidan kan emellertid vara mer eller mindre 

 sträv och undersidan glest korlhårig. Tätt mjukhårig undersida 

 hos bladen har jag ej iakttagit på Gotlland. De former, som ha 

 håriga årsskott, bladens översida sträv, undersidan på grövre och 

 finare nerver försedd med strödda mjukare hår samt bladskaften 

 tält småludna, tillhöra sannolikt f. pilifera Borb. Sådana har jag 

 sett på flera ställen, såsom Gothem: I5otare lövängar; Vallstena: 

 Grinds (suberös); Hej nu m och Hörsne präslängar. Exemplar 

 med glesare hårighet äro tämligen vanliga. — En form från Hogrän 

 (fig. II, 10) har rundat äggrunda blad, som på båda sidor äro myc- 

 ket sträva av styva hår. I vad förhållande den står till (7. asperrima 

 Xagy, är mig obekant. 



Mellan suberösa och icke suberösa former kan ingen bestämd 

 gräns dragas. Att giva var. suberösa så hög rang, som Ascherson 

 och Graebner (Syn. d. Mitteleurop. Fl.) göra, leder till oöverkom- 

 liga inkonsekvenser, emedan många eller de llesta former uppträda 



