31 



Sverige. 



Skåne. Allerum: Kiilla-Gunnarslorp (1915 H. Muchardt); Brunnby: 

 väsler om Kullagård (igenlagd åker, 1920 F. E. Ahlfvengren:). Dessutom 

 av P. H. Strömman anträfiad (1918) strax söder om Skeldervikens station 

 (enl. Sv. Bot. Tidskr. 13, 1919, sid. lOG;. 



Småland. Kalmar (1887 .1. Wickbom); Dörby: järnvägen vid Törneby 

 (1887 H. (1. Simmons, 1892 H. A. Tullgren); Ryssby: Drag (naturaliserad 

 på rullstensåsen, 1918 II. Bruun); Madesjö: Nybro (1920 A. S. Trolander); 

 Västervik (G. O. Svensson); Värnamo: banvallen vid Nöbbeledtorpen (1918 

 F. Hård av Segerstad). 



Öland. Utan antecknad fyndort (1914 A. S. Trolander). 



Västergötland. Göteborg (1896 Hj. Wijk); Båda: Pixbo (gräsmatta, 

 1916 F. Lundberg). — Dessutom i Hova: Kroppljäll ocb Melltorp (enl. 

 J. A. O. Skärman, anf. st.). 



Värmland. Karlskoga: Bofors (1878 B. Hartman). 



Närke. Bo: Averby (1890 N. Kierkcgaard). 



Ångermanland. Säbrå: Ulvviks lastageplats (1892 A. .1. Douhan). 



Danmark. 



Sjttlland. Charlottenlund (1848 Hb. E. Bostrup). 

 Fy en. Falsted (1879 J. Lange). 



Jylland. Faarup pr. Rodk?ersbro Station (1915 Bonnerup); nära Asmild 

 (1915 A. Lange). 



2. Ruderale-gruppen. 



De övriga arter, som nedan skola något behandlas, kunna för 

 Nordens vidkommande sammanfattas såsom ruderale-gruppen, faslän 

 de inom släktet i dess helhet fördela sig på olika grupper. Ge- 

 mensamt för desamma är en rätt enhetlig habilustyp, betingad av 

 bl. a. deras karaktär av hapaxanlher\ deras i regel först ett stycke 

 från basen grenade stjälk, som snart blir bladlös i nedre delen, 

 och deras smala eller smalflikiga blad. Gemensamt för dem är 

 vidare den, om också svagt, vingade skidan, som är urnupen kring 

 det korta, ej utskjutande stiftet. De tre arterna L. densifloriim 

 Schrad., riiderale L. och vlrginiciim L. finnas redan tillräckligt nog- 

 grant beskrivna i våra floror, till vilka jag därför kan hänvisa. L. 

 neglechim har varit förväxlad främst med L. densifloriim, från vilken 

 den dock är lätt att skilja genom sina så gott som alldeles otan- 

 dade stjälkblad, sina större, nästan cirkelrunda skidor och sina tyd- 

 ligt vingkanlade frön. Även äro dess kronblad bättre utvecklade. 

 L. bonariense och spicatiim Desv. ha även de övre bladen djupt flikade 



' Detta gäller hos oss även Lepidium bonariense, fastän den uppges i sitt liem- 

 land vara perenn. 



