32 



med jämnbreda llikar, tydliga kronbladsrudiment och större skidor 

 än L. riidernle, som de eljest mest likna av våra arter. För niderale- 

 gruppens arter må följande examinationsschema lämnas. 



A. Kronblad längre än fodret. Skida nästan cirkelrand (— äggrund), 

 3-4 X 2,5—3,5 mm. /- oirginiciim L. 



B. Kronblad kortare än fodret eller saknas. 



1. Övre blad bela, jämnbreda. 



a. Nedre blad djupt och smalt parnikade. Skida äggrund, 2-2,5 

 X 1,5—2 mm. L. niderale L. 



b. Nedre blad grunt flikiga. Skida nästan cirkelrund, (2,5--)3 X 

 (2,5— )3 mm. ^- negleclum Tbell. 



2. Även övre blad llikade eller tandadc. 



a. Övre blad djupt flikade med jämnbreda flikar. 



a. Skida 3—3,5 X 2,5—3 mm, knappt nätådrig. Frön ving- 

 kantade. L. bonariense L. 



/?. Skida 2,5-3 X 2—2,5 mm, tydligt nätådrig. Frön ej ving- 

 kantade. L. spicotiim Desv. 



b. Övre blad glest tandade. Skida äggrund (— cirkelrund), 2,5—3 



X 2—2,5 mm. I^- dcnsiflonim Scbrad. 



Av rurfera/e-gruppens arter är den enda i gamla världen in- 

 hemska Lepidium niderale. Som den numera är spridd över större 

 delen av Europa och vissa delar av främre Asien, är dess ursprung- 

 liga hemland svårt alt fastställa, men synes vara att söka i Medel- 

 havsområdet. Dessutom förekommer denna art införd åtminstone 

 i Nordamerika. L. bonariense och spicatiim härstamma från södra 

 Sydamerika, där den förras område tyckes sträcka sig föga norr om 

 vändkretsen, den senare är hemma i Patagonien och Magellanslän- 

 derna. De äro tydligen mycket sällsynta advenlivväxter, då de icke av 

 Thellung^ anföras såsom sådana från någon punkt. L. densifloriim, 

 neglectiim och virginiciim åter äro nordamerikanska arter, som i 

 senare tid blivit införda till gamla världen. Mest spridd är L. 

 virginicum, därnäst L. densiflorum och minst L. mglecliim I Nor- 

 den ha åtminstone L. densiflorum och ruderale funnit fullt fast fot- 

 fäste, faslän de knappast iakttagits såsom säkra neofyter.' Mera 

 tillfälliga äro de tre andra arterna. Men även de ha åtminstone i 

 några fall genom självsådd hållit sig kvar några år på samma plats. 



a. Lepidium ruderale L. 



Lepidium ruderale är utan tvivel en mycket gammal medborgare 



av den svenska Horan. Den omtalas redan av Olof Rudbeck (paler) 



* Uppgifterna om arternas extraskandinavi.^^ka utbredning äro hämtade ur A. 

 Thellungs utmärkta monografi »Die Gattung Lepidium (L.) Ii. 13r.» (Neue Denkschr- 

 allg. Schweiz. Ge.sellsch. f, Naturwiss. 41 : 1, 190G). 



