ulan att sälta frukt. Inga nämnvärda bidrag till LVn? ms- florans 

 kännedom lämnades på lång lid. Emellertid fann E. Th. Fries år 

 1909 ett exemplar av U. <jlahra norr om Mickelsängen i Vänge och 

 sedan flera även i Gannarve äng i samma socken. 



Då jag, med anledning av väckt förslag all söka utverka frid- 

 l3'sning å några av de goltländska prästängarna, under somrarna 

 1914 och 1915 gjorde förberedande undersökningar över närmare 

 ett femtiotal sådana, hade jag därför särskild anledning alt rikla 

 min uppmärksamhet på L^//7?HS-formerna. Det visade sig då, att 

 enstaka eller fåtaliga exemplar av U. glabra ännu finnas på åt- 

 skilliga ställen, i synnerhet i några avlägsna eller i barrskogar 

 undangömda lövängar, där yxan mer sparsamt kommit till använd- 

 ning än annorstädes. 



Åtskiljandet av de båda arterna, särskilt i sterilt tillstånd, är ej 

 sällan förenat med svårigheter. Artkaraktärerna äro eljest många, 

 de mest användbara hämtade från bladen och frukterna. Då det 

 nu finnes storbladiga former av U. foliacea och glatlbladiga av U. 

 glabra, och då även bladskaften äro underkastade variation, kan 

 det hända, alt bladen vid bestämningen ej giva tydligt utslag. Man 

 söker då avgörande kännetecken hos frukterna. Därvid finner man 

 tyvärr, all storbladiga individ av U. foliacea ofta också ha stora 

 frukter med en stiftkanal, som har benägenhet all variera i rikt- 

 ning mot U. glabra. Stiflkanalen synes mig dock vara det mest 

 pålitliga kännetecknet. Om gränsen mellan arterna i alla fall före- 

 faller svävande, beror del nog på tillvaron av hybridogena former. 



Den tvärt hopdragna bladskivan, den smala spetsen och det 

 korta bladskaftet äro goda kännetecken på U. glabra. Dock före- 

 komma tvetydiga fall. Nervernas antal på den större bladsidan hos 

 de översta bladen av denna art är i allmänhet 16 eller 17, sällan 

 ännu större. Hos den andra arten är antalet nerver vanligen 14 

 eller 15, men hos storbladiga individ kan det myckel väl gå upp 

 till 16, medan småbladiga former ha ett mindre antal. Allt detta 

 gäller de två översta bladen på väl utvecklade skott från kronan, 

 ej rotskott eller skott från stambasen. Även vid angivandet av 

 storlek och form tages här hänsyn uteslutande till sådana blad. 



Utom de i Hororna uppgivna artkaraktärerna hos bladen har jag 

 funnit en av kemiska förhållanden beroende olikhet i färgen. Hos 

 U. glabra svartna lätt unga blad vid torkning, och även fullt ut- 

 vuxna blad få vid pressningen ofta obestämda dunkla fläckar. Be- 

 handlas blad av båda arterna med kaliumbikromat, ger U. glabra 



