Abiskojokks kanjon (1906 K. Johansson, 11)17 I-]. Asplund', Vassijaurc- 

 trakten (1905 K. V. Ilät^crströni\ Kaiscpakte, Nuolja, Lulleljårro, mellan 

 Njutum och riksröset n:o 207 (1!)20 II. Smith). 



Växten är mycket svår att upptäcka, då sporerna lyckas lämna 

 den enda säkra karaktären. Den är givetvis mycket mera spridd, 

 än vad man hitlills känner. Emellertid fördela si^ dr hittills be- 

 kanta växplatserna ganska lagbundet. 



I Norge är Cyslopteris Baenitzii funnen på spridda ställen i Lille 

 Elvedal, Ringebu, Lom, Dovre och Alten (enl. meddelande av 

 konservator Ove Dahl). I Finland är den enl. II. Lindhkrc. känd 

 från enstaka ställen i Ladoga- och Onega-Karelen, Kuusamo samt 

 Kemi och Enontekis' Lappmarker. V. A. Pesola, som systematiskt 

 sökt efter densamma, uppger den från 15 ställen i Kuusamo och 

 Kuolajärvi (i Meddel. Soc. Fauna et Flora Fenn., Bd, 44, 1918, sid. 

 236). Redan Lindberg framhöll (anf. st., Bd. 32, 1906, sid. 24), 

 att den i östra Fennoskandia i likhet med andra arter, har en 

 östligt-nordlig utbredning. Vad man känner visar också tydligt, 

 att vi ha att göra med en växt med huvudutbredning i kalkrikare 

 fjälltrakter, men vilken även förekommer på klippor med en viss 

 kalkrikedom på större avstånd från fjällen. Den erbjuder i hela 

 sin fennoskandiska utbredning en synnerligen slående överensstäm- 

 melse med Woodsia alpina (Bolton) Gray. Ej ens den tillsvidare 

 mycket isolerade Nacka-fyndorten bryter i högre grad denna likhet. 



Den lagbundna utbredningen av Cyslopteris Baenilzii har enligt 

 min uppfattning även en viss betydelse för bedömande av växtens 

 systematiska värde. På grund av de morfologiska karaktärerna 

 förtjänar den givetvis ej någon högre rang, varför den ju också i 

 senare lid allmänt degraderats till varietet av C. frcujilis. Dess ut- 

 bredning visar emellertid hän på en ganska betydande självstän- 

 dighet. För egen del är jag därför mest böjd att betrakta den som 

 underart till C. fragilis. Men som dess rätta benämning innebär 

 en rätt trasslig fråga, nöjer jag mig med att på detta sätt framhålla 

 några synpunkter. 



3. Alistna arcuatum Mich. i Norden. 



Att Linnés Alisma Planlago-aqualica är en mångformig art, har 

 ju även hos oss varit länge känt. Numera anses det ju också 

 rätt allmänt, alt den i Norden består av åtminstone två skilda 

 arter, den äkta A. Plantago och A. arciialum Mich. Något omstridd 

 har visserligen den senares arträtt varit och är det alltjämt, vadan 



