100 



den även i nyare floior ofta behandlas som varietet eller underart. 

 Någon mera ingående kritisk behandling har hittills ej ägnats de 

 nordiska formerna, och själv anser jag ej heller lämpligt att ge 

 mig in på en sådan, då konservator O. R. Holmberg (Lund) torde 

 komma att inom den närmaste framtiden behandla åtminstone en 

 av formerna, nämligen A. Plantago v. graminifoliiim Wg, Med 

 anledning av en revision av museernas samlingar vill jag dock 

 meddela några anmärkningar, främst om utbredningen av A.arcuatum. 



Alisnia arciiatiim måste jag betrakta som en från A. Plantago väl 

 skild art. Jag har aldrig behöft tveka angående bestämningen av 

 väl utvecklade individ. Endast några mycket dåliga, eller i olämp- 

 ligt stadium insamlade herbarieexemplar ha synts mig något ovissa. 

 Nu är växten ytterst växlande, främst efter ståndortens beskaffenhet, 

 och uppträder dels i landformer, dels i rena vattenformer med helt 

 nedsänkta gräsliknande blad. De senare äro alltid lätta att skilja 

 från A. Plantago, som i djiik utvecklingsform aldrig tyckes blomma. 

 Och även landformerna skiljas lätt genom de smalare bladen med 

 även mot basen avsmalnande skiva och den enklare blomställ- 

 ningen. Härtill kommer som viktigaste karaktär frukternas av- 

 vikande beskalTenhet. Hos A. arcuatum äro nämligen ett rätt stort 

 antal frukter i varje blomma försedda med två ryggfåror (hos A. 

 Plantago i regel blott en fåra), varjämte det kortare stiftet oftast 

 är fästat högre upp och rätt nära spetsen av fruktens buksida. 

 Däremot synes ståndarnas längd i förhållande till pistillernas, lik- 

 som knapparnas form vara alltför växlande för att kunna lämna 

 mera användbara kännemärken. Doktor T. Vestergren (Stockholm), 

 som haft tillfälle anställa ingående jämförelser mellan de båda 

 arterna på Gotland, där de stundom växa blandade, har meddelat 

 mig, att han funnit dem väl skilda och betraktar dem som goda 

 arter. Han har funnit en olikhet även i kronbladens form, i det 

 att dessa hos A. arcuatum förete en tydlig triangulär spets, m^dan 

 hos A. Plantago deras framkant är avrundad. Huru pass genom- 

 gående denna karaktär är, kan säkert avgöras endast genom fort- 

 satta iakttagelser i naturen. 



En högst märklig växtform är utan tvivel den av G. Wahlenberg 

 i »Flora Upsaliensis» (1820, sid. 122) uppställda Alisma Plantago 

 jS. graminifolia, som han uppger från tre fyndorter i Mälaren nära 

 Uppsala. Sedan A//s77ja-formerna blevo mera bekanta, har denna 

 allmänt sammanförts med de rena vattenformerna från Mellan- 

 europa av A. arcuatum. Genom sin frukt ansluter sig Wahlenbergs 



