101 



växt också otvivelaktigt nära intill sistnämnda art. l"ruklprna :iro 

 endast något mindre, men likna eljest de mest ut|)räglade arciialiim 

 frukterna. Icke dess mindre är del tydligt, att Mälarrormen icke 

 är identisk med den mellaneuropeiska, som nu plägar kallas A. 

 arciiatiim f. amjiistissimum (DC.) Aschers. et (Iraebn. Den senare 

 plägar vara vida grövre och blommar ovan vattnet med en blom- 

 ställning, som så gott som alllid når över bladen, medan den förra 

 även blommar och sätter frukt under vattnet med en korl blom- 

 ställning, som jämte stjälken plägar vara ungefär hälften så lång 

 som bladen. Och härtill kommer, att även landfornuMi, som an- 

 trälTats på några ställen vid Mälaren, avviker IVäii all annan :iv 



Fig. 1. Alisma arcunhwii y^ovåen. J\ingarna avse ,4. liantaqo \. <ir(nniyvifoU»m Wg. 



mig sedd A. arcualiim genom mycket smala bladskivor, som nå 

 långt över blomställningarna. Att densamma alltså har ett rätt 

 högt systematiskt värde, synes mig tydligt, men för att ej i alltför 

 hög grad föregripa den från annat håll utlovade behandlingen, som 

 även måste ta hänsyn till invecklade namnfrågor, så nöjer jag mig 

 med dessa påpekanden och betraktar växten i fråga tillsvidare så- 

 som en varietet av A. arcnaliim. 



Utbredningen av A. arcuatum inom Norden är av stort intresse, 

 men har varit föga känd. H. Smith, som först påvisat landformens 



