io;{ 



Södermanland. Nyköping: Behrinfjs (1807 C. Indcbctoii;, Skansen 

 (1869 C. Indebetou), Liniiddcn pä 30—50 cm djiipl valton 1910 o. 1!M7 

 C. Blom); Svärta: Ilasselö skans fl884 II. Samzclius . 



Uppland. Ed: Runsa (även landform, 1917 (1. Hjörkman,; Sigtuna: 

 (landform, 1858 C. P. La^stadius; vaticnform, 1815 C. .1. Lindchcr;^, 185H 

 Th. O. B. N. Krok, 1886 M. M. Floderiis;, Munkholmsudden (landlorm, 

 1889 M. M. Floderus); Iläffgeby: Sandvik (1917 (;. Björkman;; Sko: Nors- 

 holm (A. F. Regnell), Sänka (även landform, 1914 o. 1917 G. Björkman;; 

 Uppsala-Näs: Övernäs (även landform, 1818 G. Wahlenberg), Bodaviken 

 (1861 E. Henschen); Alsike: Kungshamn (1864 E. Linnars.son); »Uppsala: 

 Mälaren» (S. .1. Lindgren, M. G. Sjöstrand). — Samtliga fynden äro gjorda 

 i Mälaren eller på dess stränder. 



Ovanstående fyndorter för såväl Alisma arcuaium som .4. IHanUtgtt 

 v. graminifoHiim äro inlagda på kartan, lig. 1. För den senare 

 utgör detta samtliga överhuvud kända växplatser, vadan vi alltså 

 ha alt göra med en åtminstone tillsvidare för Sverige endemisk 

 växtform. Däremot har den äkta A. arcuaium en stor utbredning 

 i Europa och är känd även från Nordafrika och Asien. Dess ut- 

 bredning i Norden är naturligtvis rätt ofullständigt känd, men det 

 är redan tydligt, att den ansluter sig till en utpräglat sydlig grupp 

 av eutrafenta vattenväxter. Kalken synes spela en stor roll för 

 dess utbredning. Bland fanerogamerna erbjuda Kchinodorus runun- 

 culoides (L.) Engelm. och Potamogeton coloratus Vahl de största 

 likheterna. Särskilt med den senare är likheten synnerligen slående 

 i såväl Sverige som Danmark. Echinodorus synes vara något all- 

 männare inom de områden, där den linnes, och har även ett något 

 större utbredningsområde främst genom förekomsten i Tjust, norra 

 Halland och Störd i Västra Norge. Även genom sin utbredning 

 förråder sålunda den Wahlenbergska graminifollnmAypen en tydlig 

 självständighet gent emot den äkta A. arcuatuiu, ett förhållande 

 som givetvis är av betydelse för bedömandet av den förras syste- 

 matiska valör. 



4. Steril Butomus umbellatus L. i nordligaste Sverige. 



I Bot. Notis, för 1856 (sid. 83) behandlar L. L. Lj:stadil;s en 

 vattenväxt med »gräslika trekantiga blad , som han iakttagit först 

 vid Idivuoma i Karesuando socken, Torne Lappmark, och senare 

 flerstädes efter älvarna inom Pajala socken (Norrbotte n\ (i. Wahi.kn- 

 BERG hade ansett det vara fråga om en steril liulomus, men själv 



