105 



Sv. Bot. Tidskr., lid. 14, 1920, sid. 37), nämligen ull åtskilliga 

 €utrafenla vattenväxter, vilkas söderut sammanhängande utbrednings- 

 område i Sverige slutar i södra Norrlands kusttrakter, återkomma 

 vid eller t. o. m. ganska långt norr om Hotlniska Vikens nordända. 

 Jag hoppas snart kunna lämna en mera ingående behandling av 

 detta ämne. 



5. Hierochloa setifolia Hn. 



I Bot. Notis, för 1846 (sid. 1()li, noten) läsas i en avhandling av 

 C. J. Hartman (»Motiver för behandlingen af en del vexler i under- 

 tecknads Svensk och Norsk Excursions-Flora, Stockholm 1846») 

 följande rader: »Af fferr A. K. Luhr på Springsla i Vestmanland 

 har jag erhållit 2 ex. af en, såsom det synes ny Hierochloa från 

 Kärrbo socken, hvilket bör nämnas att den må vidare efterforskas. 

 Jag kallar den H. setifolia: flosciilis dorso exserte aristalis (Hier. 

 aiistralis) ramis pauicuUr hispidis, snbspiculis Uvuilnis : foliis caiilinis 

 fasciculorumqve radicalinm angustissimis convoliitis setaceis. Ilar 

 characterna af bladen lika med den antarctiska //. redolens RS. men 

 syns i andra afseenden skiljd. Torde vexa på torra ställen, såsom 

 iingifven på berg vid Mälarens strand.» I 5:te uppl. av C. J. Hart- 

 mans »Handbok i Skandinaviens Flora» (1849) upptogs den som art 

 med en något utförligare beskrivning jämte en anmärkning, att den 

 icke återfunnits sedan 1846. I följande upplagor t. o. m. 9:de (1864) 

 av nämnda arbete återkommer den med så gott som likalydande 

 beskrivning, medan den i 10:de uppl. (1870) förflyttats till bihanget 

 (sid. 300), upptagande bl. a. tvivelaktiga växter. Här säger C. Hart- 

 man om densamma: »är möjl. en egendomlig lokalform af//, bor.». 

 Och i ll:le uppl. (1879, sid. 529) omtalas den i en anmärkning 

 under //. borealis, »och förtjenar, såsom högst egendomlig, all vidare 

 eftersökas.» Om det dessutom lillägges, att W. A. Wai.i. i »Wesl- 

 manlands Flora» (1852, sid. 15) om växten säger, alt »Prof. Fries 

 har dock för förf. förklarat denna växt vara en ovanlig och af- 

 vikande form af //. borealis^, så torde allt väsentligt vara omnämnt, 

 som i litteraturen finnes om densamma. Men härutöver har jag 

 från flera håll erfarit en tradition, att växten skulle vara en 

 förfalskning på sådant sätt, att vippan av H. borealis hopfogats 

 med ett basalt skotlparli av ett annat, smalbladigt gräs. Vad 

 »//. setifolia Hn.» verkligen är, har sålunda aldrig blivit säkert 

 klarlagt. 



