110 



Den naturligaste förklaringen till dylika uttalanden synes ju vid 

 första ögonkastet vara den, att Romells växtsociologiska litteratur- 

 kännedom verkligen inskränker sig till det ringa (om man frånser 

 Clements' 512-sidors-volym och tidigare arbeten samt den för 

 RoMKLL tydligen okände franske författaren Pavillahds årligen 

 återkommande essaier) antal sidor, som publicerats om de rent 

 metodologiska problemen (= nomenklatur och definitioner enligt 

 RoMKLLS terminologi) inom denna vetenskap. Det innebär ju för 

 övrigt en rätt underlig motsägelse att, om man som Romell anser 

 dylika teoretiska arbeten överflödiga och skadliga, själv på ett så 

 energiskt sätt bidraga till att ytterligare öka deras antal. Man torde 

 emellertid knappast kunna förutsätta, att Romell alldeles kunnat 

 undgå att åtminstone lägga märke till de ganska talrika vegetations- 

 monografier och andra icke metodologiska arbeten på sammanlagt 

 åtskilliga tusen sidor, som under det sista decenniet utgått från de 

 av Romell som »les nomenclateurs» betecknade sociologerna i 

 Uppsala och Ziirich. Man kan dessvärre nog knappast undgå att 

 konstatera, att Romell i denna fråga söker föra sina läsare bakom 

 ljuset beträflande arten av de båda nyssnämnda skolornas veten- 

 skapliga verksamhet. Att Nohdhagens arbete ingalunda är någon 

 oppositionsskrift mot Uppsalaskolan utan tvärtom en diskussion 

 av vissa grundläggande begrepp på denna skolas grundval med en 

 blott i vissa detaljfrågor från Du Rietz, Fries och Tengwall (1918) 

 något avvikande uppfattning, framgår likaledes knappast av Romells 

 ovan citerade mening. Ännu mindre torde det framgå, att den 

 kritik av vissa författares logik, om vilken Romell talar, av Nord- 

 hagen riktas mot just de författare, som de tre nyssnämnda Upp- 

 salasociologerna redan 1918 kritiserade, och att den fråga, i vilken 

 Nordhagen yttrar en från de senares något avvikande mening, icke 

 var av logisk natur utan bottnade i en något olika uppfattning av 

 de naturliga associationernas (associationstypernas sensu Nord- 

 hagen) fasta konstitution. 



På sid. 137 läser man vidare: »On discute encore sur la mélhode 

 la plus convenable de dessiner en caracteres imprimés Timage d'une 

 association de plantes. Chose étrange, ici les inductionistes semblent 

 avoir peur des méthodes plus développées tendant a Tobjectivité 

 et préférent en general Tancienne mélhode d'estimation subjeclive.» 

 Den intresserade läsaren väntar sig onekligen ett närmare precise- 

 rande av de utmärkta nya metoder, för vilka »inductionisterna> 

 skulle »vara rädda». Huruvida därmed avses den av Romell i en 



