111 



föregående uppsats (Romki-l 1920 a) framlagda metoden alt silla 

 vid sitt skrivbord och genom träget användande av Bernoullis 

 teorem räkna iil, hur växlar lernaunder vissa hypotetiska förutsätt- 

 ningar möjligen skulle kunna fördela sig i naturen, eller om Romell 

 vill lyckliggöra den sociologiska forskningen med några hittills 

 opublicerade ännu exaktare metoder, därom lämnas man emellertid 

 i fullkomlig okunnighet. I stället anföres som exempel på »induc- 

 tionisternas» subjektiva och löjliga metoder Gams' (1918) förslag 

 att i likhet med vissa amerikanska forskare (jfr Vestal 1913 a och h 

 satnl 1914) även söka lära känna de i varje växtsamhälle upp- 

 trädande djurarterna. Vad detta har med de indukliva skolornas 

 undersökningsmetodik att göra, är ju onekligen något svårfattligt. 

 Det har icke varit Romell obekant, att en högst väsentlig del av 

 den sociologiska Uppsalaskolans arbete under en följd av år ägnats 

 just åt prövning och förbättring av olika analysmetoder, och de 

 under de sista åren utförda, nyligen publicerade undersökningarna 

 över arternas konstans m. m. ha icke varit för Romell främmande 

 vid sainmanskrivningen av hans uppsats. I detta fall gör sig 

 Romell skyldig till en fullt medveten förvrängning. 



På sidorna 137 — 138 sätter sig Romell till doms över den kritik, 

 som från Uppsalaskolan riktats mot vissa amerikanska avhand- 

 lingar, speciellt mot Clements' bekanta teoretiska arbete »Plant 

 succession». Härvidlag lider tydligen Romell av en fullständig 

 oförmåga att fatta, att en kritik av vissa oriktigheler i en avhand- 

 ling icke innebär något underkännande av hela den vetenskapsgren, 

 inom vilken avhandlingen ifråga faller. Hade Romell nåiiot om- 

 sorgsfullare genomläst undertecknads recension av Clements' ar- 

 bete, skulle han måhända kommit till insikt om delta faktum genom 

 följande mening: »Det är ju alldeles klart, alt den genetiska vege- 

 tationsforskningen är elt ingalunda oviktigt kapitel inom växt- 

 sociologien, men lika tydligt torde vara, alt detla kapitel med 

 nödvändighet måste vila på en ingående kännedom om den nu- 

 varande vegetationen, och att det är på denna, som enheterna 

 måste grundas.» (Du Rietz 1919, sid. 119.) Hade Romell vidare 

 tagit kännedom om den nyare amerikanska litteraturen, skulle han 

 lätt nog ha funnit, att de farhågor för den amerikanska sociologiens 

 framtida utveckling i Clements' tecken, som jag i min recension 

 uttalade, dessbättre visat sig vara betydligt överdrivna. De för 

 närvarande mest aktiva forskarna inom den nordamerikanska socio- 

 logien ha nämligen bestämt tagit avstånd från den Clementska 



