113 



mossarnas individuella ulvecklingsliisloria. För paleofysiognomikern 

 gäller det i förslå hand alt särskilja de genetiskt olika torvslagen 

 och fastställa dessas mod erformationer. Varje mossprofil hlir 

 sålunda översatt i en serie varandra avlösande växtsamhällen, i 

 vilken den växtfysiognomiska utvecklingsgången å prolilpunkten 

 kommer till sj'nes. Genom att sålunda dissekera en mosses skilda 

 delar erhåller man en mer eller mindre fyllig bild av mossens hild- 

 ningshistoria. Ur denna kan man sedermera avläsa eventuella 

 vattenståndsförändringar och andra företeelser, vilka, i den mån 

 de regelbundet återkomma i olika mossar, i sin tur kunna vittna 

 om allmänna geografiska förändringar, nivådeformation o. d. Först 

 på grundvalen av de resultat, som erhållits på denna väg, vägar 

 paleofysiognomikern diskulera mossarnas fossilinnehåll och bygga 

 slutsatser beträtTande vegetationens allmänna utvecklingshistoria.» 



Att den av Romell omhuldade »hypothése fondamentale de 

 Técologie» skulle vara en nödvändig förutsättning för dylika under- 

 sökningar, torde nog för de svenska torvmossforskarna själva vara 

 en ganska stor överraskning. Deras undersökningar ha i varje 

 fall utförts oberoende av densamma. 



2>L'écologie de nos jours, non fossile, les inductionistes veulent 

 la pratiquer sans hypothése non prouvée. Comment ils veulent 

 par cette méthode parvenir ä plus qua doubler la nature par des 

 listes d'espéces imprimces, ce n'est pas facile ä voir», säger Romell 

 på sid. 138 — 139. Och efter att ha omnämnt Palmgrens under- 

 sökningar av åländska lövängar fortsätter han: »Get exemple suffit 

 pour montrer que dans la phytogéographie aussi bien que dans 

 toute science une méthode purement inductive ne suffit pas toujours 

 et que Thypothése est indispensable pour elle, comme elle Test 

 pour toute science. Bien entendu, c'est le oas des qu'on exige 

 dune science la recherche des relations causales.» Det hade icke 

 skadat, om Romell, innan han gav sig in på en vidlyftig diskussion 

 om induktion och deduktion, genom studium av någon elementär 

 lärobok i logik tagit kännedom om dessa ords alhnänt antagna 

 betydelse. Hade han vidtagit delta försiktighetsmått, skulle han 

 nämligen ha kommit till en något annan uppfattning i dessa frågor. 

 Då man tyvärr rätt ofta möter en liknande bortblandning av dessa 

 begrepp i den botaniska litteraturen (jfr t. ex. Arrhenius 1920, 

 sid. 3), torde kanske en repetition av några av den logiska metod- 

 lärans fundament ej vara alldeles överflödig. 



För Romell synes »induclion> helt enkelt vara ett kortare ut- 



8- — Svensk Botanisk Tidskrift. 1921. 



