120 



dislinguées par nous dans la nature soient quelque chose d'objeclif, 

 plus qu'une dislrihution arlificielle en classes d'une variation infinie.» 

 Att del i naturen verkligen finns växtsamhällen, m. a. o. att växt- 

 arterna icke gruppera sig hur som helst utan till ett begränsat antal 

 naturliga enheter med mer eller mindre diskonlinuerliga övergångar, 

 är icke en hypotes, utan elt genom elt århundrades empiriska forsk- 

 ning konstaterat och i elt århundrades växtsociologiska litteratur 

 alltsomoftast påpekat faktum, om vilket även Romell genom något 

 naturstudier mycket lätl skulle kunna övertyga sig. Det är sålunda 

 icke frågan om »une dislribulion arlificielle en classes d'une variation 

 infinie», som Romell föreställer sig, utan om en gruppering efter i 

 naturen redan förefintliga gränser, m. a. o. ell urskiljande av de i 

 naturen existerande växtsamhällena, vilket emellertid, likaväl som 

 igenkännandet av de i naturen existerande arterna, fordrar en viss 

 vetenskaplig skolning. Vad de båda av Romell strax efteråt anförda 

 exemplen angår, falla de ju båda helt vid sidan av ämnet. Ingen 

 har förnekat möjligheten eller lämpligheten av att göra ekologiska, 

 chorologiska eller genetiska undersökningar över en association, 

 vars konstitution ännu är ofullständigt känd. Men förutsättningen 

 är, alt man känner igen associationen ifråga, likaväl som man knap- 

 past torde kanna med någon större framgång studera t. ex. Pinus 

 silvestris' ekologi eller utbredning utan alt kunna åtminstone 

 någorlunda säkert bestämma den i naturen. Detta gäller f. ö. även 

 arterna inom släktet Hieraciiim, och det var ju otur, alt Romell 

 skulle råka dra fram systematiken inom just del släktet som exempel 

 på »une distribution arlificielle en classes d'une variation infinie». 

 Hade han rådfrågat en fackman, hade han nämligen fåll veta, att 

 huvuddelen av delta släkte består av ett visserligen mycket stort, 

 men begränsat och ingalunda oändligt antal arter, vilka, tack vare 

 sin apogami, äro synnerligen konstanta och väl skilda från varandra. 

 Vi förbigå Romells rent subjektiva meningsyttringar på sid. 140 

 angående de fysiognomiska undersökningarnas undermåliga värde 

 och övergå till sid. 141, där man finner följande passus: »Il ne faut 

 pas oublier cependanl comme le font trop facilemenl, il me semble, les 

 criliques d'Upsal que les écologues américains sont en premiére ligne 

 des expérimenlaleurs. Tous les resultats obtenus par le »denuding 

 quadrat method etc. auront une valeur reelle el durable.» Det 

 förefaller nästan, som om Romell ej ens ansett nödigt att genom- 

 läsa den kritik, om vilken han talar. Den sist citerade meningen 

 liknar ju närmast en illa utförd översättning av följande mening i 



