121 



min CLEMENTS-recension: »De i detla kapitel beskrivna arhelsmeto- 

 derna med permanenta, vid olika lider iniiniliöst kartlagda kvadrater 

 synas lova att i framliden ge ett primärmaterial av slort och be- 

 slående värde> (Du Rietz 1919, sid. 121). 



Vi kunna vidare förbigå Romells redan förut berörda försök pa 

 sid. 141 — 142 all bortförklara de mot »Ihypothese fondamentale 

 de Técologie» stridande fakta, vilkas existens icke ens han synes 

 kunna hell förneka, genom hänvisning till de gängse undersöknings- 

 metodernas bristfällighet. Hur man under sådana förhållanden kan 

 påslå den ifrågavarande hypotesen vara grundad genom »une in- 

 duclion legitime», förefaller i varje fall något svårlattligt. Likaså 

 kunna vi förbigå den långa lovsången på sid. 142—144 över den experi- 

 mentella metodens utomordentliga företräde framför den jämförande 

 (»la science observatrice», sid. 144, en något egendomlig motsättning 

 till experimentell). Att vissa problem ligga lämpligare för en jäm- 

 förande metod, andra för en experimentell, är ju självfallet, likaledes 

 att det senare ofta inträffar inom fysiologien, och del är ju en bland 

 vissa vetenskapsmän ganska utbredd vana all värdesätta sin egen 

 vetenskapsgren efter en särskild måttstock. Vi kunna sålunda övergå 

 till det aktstycke, där Romkll avkunnar sin slutliga dom över den 

 induktiva växtsociologien (sid. 144): 



»Le chemin des inductionisles, au conlraire, est non seulemenl 

 fatigant mais condamné å ne jamais mener å des relations causales. 

 Meme comme travail préliminaire, la description physionomisli(}ue 

 faite comme /Tärt pour Tarl > n'a aucune valeur que sous des con- 

 dilions limitantes que nous avons mentionnées ci-dessus. Gar il 

 faut se rendre compte que presque tout progres dans notre savoir 

 des relations causales pourra modifier notre opinion sur la facon 

 convenante et juste' de circonscrire les formations (associations etc.)> 



Vad själva domen över värdet av »inductionisternas» arbete be- 

 träffar, torde de kunna ta den ganska lugnt. Men det gör ett 

 beklämmande intryck att se resultatet av så många naturforskares 

 ärliga och samvetsgranna arbete under decennier värdesältas på ett 

 dylikt lättvindigt sätt av en tillfällig exkurrent från en helt annan 

 gren av botaniken, vilken tydligen blott känner en bråkdel av den 

 litteratur han bedömer och icke ens gjort sig besväret att sätta sig 

 in i de mest grundläggande tankegångarna i denna litteratur. De» 

 sista meningen i det citerade stycket vittnar ju därom, att Romkll 

 aldrig fattat den grundtanke, som i ett halvt sekel gått som en röd 

 tråd genom hela den induktiva växtsociologien och isynnerhet under 



