122 



de senaste åren i snart sagt varje avhandling särskilt poinlerats, 

 nämligen alt man aldrig kan nå några beslående synekologiska 

 resultat om man som grundenheter uppställer konstlade, efler de 

 ekologiska faktorerna begränsade växtsamhällen. Här tror sig Romell 

 rikta en stöt mot »les induclionistes» — och gör det i stället mot 

 just de riktningar, som av dessa bekämpats! 



Vad den induktiva växtsociologiens saknad av »relations causales» 

 belrälTar, torde det vara tillräckligt att hänvisa till den förut läm- 

 nade metodologiska utredningen och till originallilteraluren ifråga. 

 Likaså belräiVande den sterilitet, som Romell i följande högtravande 

 sammanfattning av den avkunnade domen vill påbörda densamma: 

 »J'ai voulu démontrer par les lignes précédentes que ce serait un 

 grand danger pour Técologie européenne si nous voulions suivre les 

 signaux récents d'Upsal et de Zuric. Cela la rendrait sterile comme 

 les marais laponais». Exemplet pa sterilitet kunde ju ha valts 

 något lyckligare än från de lappländska myrarna, om vilka Romell 

 synes ha en något underlig föreställning. Som motsats framhålles 

 strax efteråt »Tamour du travail exact, la joie å Texpérience des 

 Américains», varefter man om samma amerikanare får veta att »leur 

 dogmatisme et leur abdominable nomenclature, il ne nous les faut 

 pas; nous en avons assez chez nous». FCfter genomläsningen av 

 Romells uppsats lär nog ingen tvivla på detta faktum.* 



Inom de flesta grenar av modern naturvetenskap torde det numera 

 knappast anses lämpligt att uppträda som kritiker av grundläggande 

 principfrågor utan att bakom sig ha ett ganska omfattande material 

 av egna primärundersökningar inom vetenskapen ifråga. Det är icke 

 brukligt att skriva teoretiska avhandlingar i cytologi utan att själv 

 under mikroskopet ha studerat en kärndelning, ej heller att s'kriva 

 kritiska översikter i modern ärftlighetslära utan att känna de men- 

 delska lagarna eller begreppen genotyp och fenotyp. Det kanske 

 är en fåfäng förhoppning, att även växtsociologien en gång skall 

 bli förskonad från dylika dilettanlmässiga inlägg från låt vara aldrig 

 så unga och lovande representanter för andra av botanikens forsk- 



' I ett kort tillägg på sid. 146 avfärdas de tre senaste, under året utkomna Uppsala- 

 avhandlingarna. Att Komell icke förmår fattii den enkla distinktionen mellan en 

 benämning på ett växtsamhälle och detsaramas begränsning torde efter uppsatsens 

 genomläsning knappast vara ägnat att väcka någon förvåning. 



