144 



av rutstorlekcn och av »materialet», varmed förf. mena antalet under- 

 sökta rutor, men även antalet frekvensklasser. Förf. Ibrmulera följande 

 lajf: »Ett för varje association utmärkande drag är förekomsten av ett 

 större eller mindre antal arter, som uppträda på samtliga fläckar av 

 tillräcklig storlek. Vid undersökning av ett nog stort antal likstora 

 fläckar av associationen finner man, att dessa arter, associationens kon- 

 stanter, alltid i antal betydligt överträffa artantalet i varje annan kon- 

 stansgrad (såvida ej associationen innehåller blott en konstant, då själv- 

 fallet även ett antal av de lägre graderna uppnå samma siffra). Vid 

 otillräckligt material inträder en ökning på de lägsta konstansgraderna. 

 I det specialfall, då associationen blott har en konstant, bli de övriga 

 höga och vanligen även de medelhöga graderna utan arter.» 



Förf. beräkna vidare genomsnittliga artantalet ])r ruta i de olika 

 >konstansgraderna» (^ frekvensklasserna) genom att multiplicera artantalet 

 i varje klass i primärkurvorna med klassens frekvensvärde. De finna 

 så kurvor, som skilja sig från de primära genom att maximet över de 

 låga frekvenserna helt eller nästan försvunnit. Med stöd härav formu- 

 leras följande lag: >.\ varje särskild fläck av en association bilda kon- 

 stanterna en högst väsentlig del av hela artantalet, vilken i varje fall 

 alltid betydligt överstiger den del, som arterna i någon annan konstans- 

 grad någonsin kunna utgöra (under förutsättning att gradindelningen ej 

 grundar sig på alltför litet material).» I en utvidgad fattning formuleras 

 samma lag: »Den övervägande delen av vegetationsmassan å varje enskild 

 ifläck bildas i regel av resp. associations konstanter.» 



En jämförande undersökning av konstansförhållandena i associationer, 

 som av förf. räknas till samma association(-st3'p) men förekomma geo- 

 grafiskt åtskilda, ger förf. anledning att skilja mellan generella konstanter, 

 facieskonstanter och variantkonstanter. Resultaten av dessa undersök- 

 ningar sammanfattas i en tredje »lag»: »En association har alltid minst 

 en, vanligen flere, ofta ett rätt stort antal konstanter, som följa den 

 genom hela dess utbredningsområde. Dessa konstanter återfinnas alltid 

 såväl i samtliga varianter av associationen (även i de från normallypen 

 starkast avvikande) som även i alla dess facies. Utom dessa generella 

 konstanter har vanligen varje mer utpräglad facies vissa speciella facies- 

 konstanter och var mer utpräglad variant vissa speciella variantkon- 

 slanter. Slutligen uppträda ofta inom ett begränsat område ett större 

 eller mindre antal rent lokala konstanter, som ofta kunna gå genom 

 alla där förekommande varianter och därigenom ge sken av allmännare 

 giltighet.» 



Mot det resonnemang, som lett till formuleringen av dessa regler — 

 ref. anser denna beteckning bättre för dylika relationer — måste en del 

 invändningar göras. För det första, en generell jämförelse mellan art- 

 antalet i en viss frekvensklass och de övriga, utan fastställande av en 

 viss klassbredd och en viss provytest.orlek, är otillåtlig (jfr Sv. Bot. 

 Tidskr. Bd. 14, sid. 11—12, där ref. kritiserat samma fel, tyvärr ofull- 

 ständigt, hos en annan författare). Felet i fråga är genomgående för så 

 gott som hela den föreliggande avhandlingens första kapitel — fr. o. m. 

 sid. 21 blir det bättre — där klassantalet hela tiden sättes lika med ett 



