148 



Som synes smyga sig de beräknade värdena tämligen efter de funna. 

 Undersöker man avvikelserna lör de sista värdeparen i varje kolumn, 

 där en systematisk avvikelse bäst borde visa sig, om den funnes, finner 

 man funn.— ber. i % av ber. i medeltal = + 3 med elt medelfel av Hz 17. 

 Materialet ansluter sig alltså något så när till Arrhenius' formel; tecken 

 till att ökningen av konstantantalet skulle gå i långsammare takt för de 

 stora ytorna än för de små äro i varje fall ej till finnandes. I tabellen 

 äro ej medtagna fem associationer, där endast 4 eller färre värden äro 

 observerade, ej heller Du Rietz' Leca/joro-f/na/Zr/na-association, där 

 värdena ej väl låta sig utjämnas med en rät linje. Här är konstant- 

 antalet oförändrat 2 från de minsta undersökta ytor (1 cm^) ända till 

 4 dm^, för att sedan successivt stiga till 7 vid ytterligare ökning av 

 ytan till maximalt 2 m^. Om alltså denna serie ej rätt fogar sig efter 

 Arrhenius' formel, så bekräftar den ännu mindre förf:s sats, att kon- 

 stantökningen går allt långsammare vid växande areal; först är antalet 

 konstant vid en ökning av arealen upp till 400 gånger, sedan stiger det 

 i proportionen 7 : 2 för en ytterligare ökning av endast 50 gånger. Se- 

 rien visar f. ö., hur subjektivt fastställandet av minimiarealen stundom 

 måste bli. Efter förf:s definitioner S3'nes man rentav hellre skolat sätta 

 minimiarealen till <C1 cm^ och uppfattat de sedan långt om länge till- 

 kommande konstanterna som accessoriska arter. 



Till den framställning vi ovan refererat, foga förf. en del tillämp- 

 ningar och teoretiska spekulationer. De anse sig på grundval av konstans- 

 lagarna i stånd att fota sitt associationsbegrepp på en fastare grundval: 

 »Rn association är ett växtsamhälle med bestämda konstanter och be- 

 stämd fysionomi». Vid en sammanblandning av statistiskt material ur 

 olika associationer finna förf., att kurvor resultera, som pregnant skilja 

 sig från dem, som erhållas ur rena associationer, i det mellanklasserna 

 äro abnormt starkt representerade. För jämförelses skull ha förf. be- 

 handlat en del material ur andra författares arbeten, bl. a. Samuelssons 

 och Melins, dessa valda som exempel på en alldeles särskilt usel asso- 

 ciationsbegränsning. Vid efter.syn i de nämnda författarnas citerade ar- 

 beten konstaterar man emellertid, att där ej alls finnes publicerat något 

 material, som tillåter en formationsstatistisk behandling, då författarna 

 rört sig uteslutande med den Hult-Sernanderska uppskattningsmetoden, 

 som ej ger användbara värden å arternas frekvens av den grund, att 

 vid uppskattningen även hänsyn tages till täckningsgraden. An -mer, 

 uppteckningarna hänföra sig ej till provytor av angiven, sannolikt tvärt- 

 om av fullständigt obestämd storlek. Då man väl ej tör förutsätta med- 

 veten illvilja hos de fj-ra mot de två författarna, måste man anta, att 

 de förra ej rätt insett det stora framsteg de själva gjort genom att 

 överge »turistväxtgeografien)-, för att tala med Haunki.er, till förmån 

 för en exakt kvadratmetod. Att de gjorda jämförelserna intet bevisa 

 angående de kritiserade författarnas associationsbegräsning, erkänna dock 

 de fyra förf. indirekt genom vad som sägs om Cajanders material. 

 Detta har i allmänhet ej heller givit vackra kurvor, men likafullt anse 

 förf. hans associationer för goda. 



I litteraturen föreliggande med exakta formationsslalistiska metoder 



