149 



vunnet material uppta förf. däremot ej till jämförelse. Alla medels 

 HauSklkrs metod vunna resultat vrakas, emedan den använda ylstor- 

 leken är för liten. Enligt förf. är dock minimiarealen olika i olika 

 associationer. Skäl varför den i samtlif»a efter denna metod undersökta 

 associationer måste vara större än Vio m" — den av Haunki.ku använda 

 ytstorleken — meddelas ej. 



I kap. Ill skärskåda -förf. det förut bekanta förhållandet, att frekvens- 

 fördelningsregeln gäller även för större, i detalj tydligt heterogena om- 

 råden vid användning av enhetsytor av tillräcklig storlek Hiela socknar 

 t. ex.). Till förklaring härav hänvisa förf. till förekonisten av associations- 

 komplex och resonnera sedan som följer: »Det är ju tämligen klart, att de 

 för associationerna giltiga konstanslagarna även måste inverka på fördel- 

 ningen av artmaterialet i dylika associalionskomplex, då samma associa- 

 tioner ständigt återkomma och artmaterialet i var och en av dessa är 

 fördelat på lagbundet sätt.» Att artfrekvensen inom varje association 

 måste inverka på artfrekvenserna å större områden är klart, hur de 

 komma att inverka, och hur artfrekvenskurvorna för de större områdena 

 komma att se ut måste emellertid vara beroende framförallt på asso- 

 ciationstj^pernas frekvenser inom detta område och är omöjligt alt 

 endast med utgångspunkt från associationernas artFrekvenskurvor säga 

 något om på förhand. Från förf:s ståndpunkt borde frekvensfördelnings- 

 regelns giltighet vid en undersökning med socknar som enhet te sig som 

 ett både överraskande och nedslående faktum, då ju i och med det- 

 samma är uppvisat, att denna regel ej är något karakteristlkum för rena 

 associationer. Om man däremot uppfattar artfrekvenskurvorna endast 

 som en omskrivning av den vanliga sannolikhetskurvan, är det intet 

 annat, än man kan vänta sig, att samma regel gäller för variationen i 

 smått inom associationerna som i stort för större områden. 



I ett slutkapitel utnyttjas de gjorda abstraktionerna till en teori föi- 

 naturliga associationers sammansättning, bildning och kamp för tillvaron. 

 Förf. anse sig ha bevisat, alt associationerna åro fasta och i naturen be- 

 stämda enheter, ej eller knappt förbundna genom övergångar (kap. I). 

 Dessa enheter uppträda som helheter i kampen för tillvaron. F"örf. be- 

 gagna försiktigtvis ej liknelsen med en organism, men i stället med en 

 armé, där träden motsvara artilleriet och de övriga livslormerna var 

 efter sin art de andra vapenslagen. Förf. synas härmed betydligt ha 

 närmat sig Clbments och särskilt Tanslky (Journ. of Ecology 1920). 



Det framgår för ref. ej klart ur framställningen, om förf. vilja ha 

 sagt, att allt detta följer ur det i avhandlingen framlagda materialet. 

 Skulle så emellertid vara förhållandet, måste ref. inlägga en gensaga. 

 Vad först frågan om de mer eller mrndre skarpa gränserna mellan 

 associationerna angår, torde det ej vara lätt att draga några slutsatser 

 i detta avseende ur ett formationsstatistlskt material över huvud. Men 

 det är helt enkelt omöjligt, om rutorna ej äro utlagila efter något objek- 

 tivt system, utan, som efter allt att döma fallet är hos förf.. Inom på 

 förhand subjektivt uppdragna associationsgränscr. 



På grund av att associationerna reagera som helhetcr, anse sig förf. 

 berättigade till slutsatsen, att ekologiens arbetshypotes, »dogmen om de 



