162 



Den IS mars 1919. 



Fil. maj^. Hrik Marklund refererade N. Hkribert-Nilsson, Expen- 

 mentelle Studien iibcr Variabilität, Spaltung, Arlbildung und Evolution 

 in der (iatlung Salix. — Lunds Universitets Årsskr. 1918. Referatet åt- 

 följdes av demonstration av ett stort antal pressade exemjjlar ur doc. 

 Heribert-Nilssons kulturer. 



Den 1 april 1919. 



Docenten Th. Fries höll föredrag om »Fenologiska iakttagelser vid 

 Abisko». 



Docenten E. Melin demonstrerade den nya arten Sphagnum ancjer- 

 maniciim. (Jfr Melin E., Sphagnum angermanicum n. sp. — Sv. iiot. 

 Tidskr. Bd. 13, 1919). 



Den Ir, april 1919. 



Docenten C Skottsberg höll föredrag om »Två parasitiska delesse- 

 riaceer.» 



I Journal of Botanj^ XXX (1892) beskrev Batters en vid engelska kusten 

 på Nilophyllum laceratum förekommande parasit, som han kallade 

 Gonimophyllum Buffhamii n. gen. et spec, nära besläktad med Nilo- 

 phyllum. Medan Schmitz, som själv sett originalmaterialet, i Engler 

 och Prantl upptar det nya släktet, förklarade J. G. Agardh växten 

 vara en monstrositet av Nilophyllum, trots det den ej har något abnormt 

 i sitt utseende och såväl sporofyten som gamofyterna voro beskrivna 

 Spec. Alg. 111:3, sid. 39). 



På Nilophyllum lividum från Falklandsöarna hade föredr. anträffat en 

 liten parasit av röd färg (något ljusare än värdväxtens), som till sitt yttre 

 mycket nära överensstämde med Gonimophyllum; föredr. hade fört den 

 till delta släkte och givit den namnet G. auslrale (Wiss. Erg. Schvved. 

 Sudpolar-Exp. IV:15, sid. 34). Liksom den förut kända arten är den 

 dioik, och föredr. fann båda slagen av gamofyter samt även sporofyter. 

 Värdväxten hade cystokarpier eller tetrasporer. Den nya arten skiljer 

 sig habituellt från G. Buffhamii genom sin helbräddade, mera regelbundet 

 elliptiska — äggrunda eller något tunglika bål. Växten bildar på Nilo- 

 phyllum en liten kuddlik förtjockning, sammansatt av hypertrofierad väv- 

 nad, mellan vilkens celler parasitens hyfliknande cellrader intränga. 

 Från kuddens yta komma talrika, bladlika skott. Genom att uppsöka 

 mycket unga sådana påträffar man toppcellen i verksamhet. I början 

 tvärdelad, övergår den sedermera till tvåsidig, ett förhållande, som förut 

 år känt hos Nitophyllum-arler, och upphör sedan att fungera. Alla skott 

 äro först enskiktade, men barkbildning på typiskt Nilophyllum-manér 

 inträder ganska snart. 



Hangamofytens blad täckas till större delen av sori. Sedda från ytan. 

 visa sig barkcellerna på ett ganska regelbundet sätt ha sönderfallit i tal- 

 rika småceller. Dessa bära en-flera spernialangiemoderceller, vilka synas 



