1 C).'} 



bilda spermatangier pa alldeles samma säll som hos Nilophylliim eller 

 Maiiensia (se Svedelius i K. Vet. Akad. Handl. Bd. 43, Nr. 7, sid. 59 ff.); 

 ännu större är dock överensstämmelsen mellan de senare och G. Bu/f- 

 hamii, som att döma av teckningen (Batteks 1. c. T. 319, fig. 14) är 

 treskiktad och liksom Martensia utbildar barkcellerna direkt till sperma- 

 langiemodercelicr (jfr Svedeluts, 1. c. T. 3, fig. 2). 



Hongamofyten är något kraftigare än han växten; det största cystokar- 

 pofyll föredr. iakttagit mätle över 7 mm och bar ett dussin cystokarpier, 

 men dessa tal äro rena undantag, 2—4 mm och 1—4 cystokarpier äro 

 det vanliga. Dessa blad äro mångskiktade med typisk Niluphi/Huin- 

 slruktur. Cyslokarpiets byggnad är i princip den för familjen typiska; 

 dock är det anmärkningsvärt, att gonimoblasten är tryckt till cyslo- 

 karpiets botten, och att dess celler träda i porförbindelse med ccntralla- 

 mellens celler, så att det ser ut, som om rader av pärlbandsliknande 

 celler utginge vertikalt från dessa. Liknande förhållande är iakttaget 

 hos Nilophiillum, och med Neiiroglossiim torde överensstämmelsen i delta 

 hänseende vara fullständig. Däremot skulle dylika porförbindclser, att 

 döma av Batters' figur 8, ej förekomma hos G. Buffhamii. Häri skulle, 

 om denna figur är korrekt, utan tvivel ligga en skillnad mellan dessa, 

 men så länge föredr. ej haft tillfälle att själv undersöka den senare och 

 man ej kan uttala sig om den systematiska betydelsen av karaktären i 

 fråga, fann föredr. icke skäl föreligga att för G. aiislrale skapa ett nytt 

 släkte. 



Tetrasporofyllen erbjuda intet särskilt anmärkningsvärt. 



I ovannämnda arbete, sid. 36, hade föredr. vidare beskrivit ett nytt 

 släkte Polycoryne med arlen P. radiata, som föredr. år 1902 i Cumber- 

 land Bay på Sydgeorgien anträffade såsom parasit på Nilophylliim fiis- 

 corubrum och polydactylam. Då växten beskrevs, kände föredr. endast 

 sistnämnda värdväxt samt hongamofyt och sporofyt av parasiten. Genom 

 en tillfällighet fann föredr. vid en senare undersökning av en samling 

 N. fascorubrum-hitar några individ av Polycoryne, av vilka ett par be- 

 funnos vara hanliga. 



Parasitens färg var föredr. tyvärr icke bekant. Växten bildar en halv- 

 klotformig dyna av högst ett par mm:s diameter, från vilken talrika, 

 0,5 — 1 mm långa, nålformade skott radiera i alla riktningar. Parasitens 

 angrepp framkallar en gallbildning på värdväxten, i vars vävnad 

 hyfer mycket tydligt kunna följas. De radierande skotten växa med 

 tvärdelad toppcell. Av vikt är, att ej två, utan fyra pericentralcellcr 

 anläggas, varigenom skotten bli trinda. Pericentralcellerna skrida ome- 

 delbart till barkbildning. 



Hanväxten, som här för första gången omnämnes, har de nålformade 

 skotten runt om beklädda med spermatangier. Spermatiebildningen 

 försiggår såsom hos Delesseria sanguinea (se Svedelius Sv. Bot. Tidskr. 

 Bd. 6, sid. 239 ff".). 



Honväxten är redan vid svag förstoring lätt att igenkänna på grund 

 av skottens klubblikt ansvällda spets (härav Polycoryne), som bildas av 

 det skenbart toppställda cystokarpiet. Till sin byggnad överensstämmer 

 detta närmast med Delesseria^. 



