174 



lorernas fördelning. Den höjning, som kunde iakttagas för värdena i 

 talseriens milt, torde sålunda ha sin förklaring i att flera av Ölands 

 socknar sakna skog. .\ndra ojämnheter kunde förklaras med den antro- 

 pokora florans ojämna utbredning, vilket tydligt framgick av en samtidigt 

 demonstrerad tabell, utvisande, hurusom de västra socknarna på mellersta 

 Öland hade en betydligt artrikare antropokorflora än de övriga socknarna, 

 vartill orsakerna ej voro enbart ekologiska. 



Den 9 november 1920. 



Fil. kand. F. Hård av Segerstad höll föredrag om Femsjölloran och 

 dess förändring under de senaste hundra åren». 



Föredr. hade återfunnit alla i Friks' Stirpium upptagna fanerogamer 

 utom 59. Bland dessa felande voro en del vårväxter, som föredr. hop- 

 pades finna till våren, men det stora flertalet torde vara sådana, som äro 

 mycket sällsynta och delvis måhända utgångna. Bristen ersattes emellertid 

 mer än väl av över 60 novilier. Ej få av dessa voro på senare tid ur- 

 skilda arter, men 36 stycken voro dock gamla goda arter, som i mer eller 

 mindre nära anslutning till människan och hennes verksamhet inkommit. 

 Blott följande 7 sällsynta arter trodde föredr. hava funnits även på Feries' 

 tid men då förbisetts: Milium effusum, Eriophoruni gracile, Carex chor- 

 (iorrhiza och vaginata, Polygonatum mullifloruin. Listera ovala och Sorbaa 

 suecica. Härefter lämnades en redogörelse för de växter, som visade en 

 mera markerad ökning; ej mindre än 50 arter hörde till denna grupp. 

 Föredr. framhöll bet3'delsen av nyskapade ståndorter; bruket av gräs- 

 och klövervallar hade gynnat: Phleum pralense, Agrostis stolonifera, 

 Ärenaria serpyllifolia, Arabidopsis Thaliana, Polentilla anserina, Trifolium 

 hybridum och pralense, Prunella vulgaris, Anlhemis lincloria och Matricaria 

 inodora; mossodlingarna hade gynnat: Holcus lanalus^ Deschampsia caespi- 

 losa, Poa Irivialis, Jnncus lamprocarpus, Polenlilla anserina, Scutellaria 

 galericulaln, Achillea Plarmica, Tussilago Farfara, Sonchus arvensis och 

 möjligen Callha palustris; införandet av höstsäd hade gynnat Agroslis 

 slolonifera och Rhinanlhus major var. apterus. En del andras ökning 

 kunde sättas i samband med andra kulturella inflytelser. Ökningen av 

 ytterligare några andra, av kulturen mindre beroende växter omtalas nedan 

 i annat sammanhang. 



Svårare var det att konstatera vilka växter, som undergått en mera 

 tydlig minskning. Kärrens nyodling hade dock tydligen i negativ riktning 

 påverkat: Lychnis flos cuculi, Pedicularis silvalica och paluslris samt Pin- 

 guicula vulgaris. En del rariteter hade genom lokalens förstörande gått 

 ut: Epipogum, Carex elongala och microslachya. En del ogräs, som förut 

 även funnits odlade, hade nu, sedan detta stöd ryckts undan dem, för- 

 svunnit eller blivit mycket sällsynta: Menlha genlilis och aqualica X arvensis, 

 Malricaria Chamomilla; genom den minskade linodlingen var Galium 

 spurium utgången, Camelina Alyssam och Lolium remolum blivna sällsynta. 

 Chrysanlhemum segelum och en gammal ras av Pisum arvense hade av 

 obekant anledning försvunnit, ehuru de voro ganska allmänna; i .början 

 av 1800-talet. Av skogarnas växter torde en tydlig minskning ha drabbat 

 Gircaea alpina och Goodyera repens. 



