187 



på densamma och funnit den här och där i södra Finland. I 

 vårt land har den hittills icke blivit uppmärksammad. 



Som förut nämnts äro de båda arterna A', fallax och candelaria 

 synnerligen väl skilda genom åtskilliga morfologiska karaktärer. 

 Soredierna äro av helt olika typ, hos A', fallax närmast påminnande 

 om dem man finner hos Physcia trihacia (Ach.) Nyl., och bålens 

 hela växtsätt, förgrening och byggnad är olika. Hos A', fallax är 

 den av fullt normal dorsiventral typ, med samma uppstigande 

 växtsätt som hos t. ex. Physcia tribacia. Hikarnas längd och bredd 

 äro synnerligen variabla, likaså färgen, som i likhet med A', parie- 

 tina's (jfr Skrnander, Sv. Hot. Tidskr. 1907, sid. l.'}()) kan variera 

 från nästan grön (i stark skugga) till starkaste orange (på myckel 

 soliga trädstammar). I för stoftimpregnation måtthgl utsatt läge 

 bli flikarna långa och smala, tämligen rikt förgrenade och obetyd- 

 ligt uppstigande, med relativt svagt utbildade soredier och ofta väl 

 utvecklade apothecier; med starkare stoftimpregnation bli flikarna 

 allt kortare och bredare, mera uppåtriktade och med svagare för- 

 grening, apothecierna bli sällsyntare och soredierna allt större. 

 Liksom hos många andra sorediebärande bladlavar kan under vissa 

 förhållanden nästan hela bålen upplösas i soredier. 



Även när de båda arterna växa tillsammans, möter det sällan 

 några svårigheter att hålla dem isär. Detta inträffar blott, då de 

 båda uppträda i mycket starkt sorediöst upplösta former. 



Sedan jag i februari 1920 först konstaterade A", fallax' förekomst 

 i Uppsalatrakten, har jag på alla sätt sökt skafTa mig en uppfatt- 

 ning om dess utbredning i Sverige. Dels genom egna iakttagelser, 

 dels genom åtskilliga andra personers välvilliga hjälp har jag redan 

 lyckats få dess förekomst konstaterad i de flesta sydsvenska land- 

 skap på ett ganska betydligt antal lokaler. Överallt förekommer 

 den på stammen av lövträd, mera sällan barrträd, vid landsvägar 

 och gårdar samt i städer, ofta associationsbildande, gärna mot basen 

 och alltid under mer eller mindre tydlig stoftimpregnation. Den 

 synes sålunda vara helt och hållet bunden till genom kulturens 

 inverkan uppkomna ståndorter, ett förhållande, som även bland 

 våra mest karakteristiska landsvägsträdlavar ingalunda är vanligt. 



De mig för närvarande bekanta svenska fyndorterna för X. fallax 

 äro följande: (! betyder av mig själv iakttagna lokaler, A. H. = A. 

 Hiilphers, H. M. = H. Magnusson, G. Sam. = Gunnar Samuelsson, 

 Gr. S. = Greta Sernander, R. S. = Rutger Sernander. D betyder 

 att exemplar från lokalen linnas i mitt eget herbarium, S i Riks- 



