253 



Vilken av de båda riktninf>arna som sedan har rätt, d. v. s. kan göra 

 anspråk på alt ha urskilt de i naturen vcrklij^en existerande enheterna, 

 därom må kommande forskningar döma. Alt de enlieler, som av dtii 

 ena och den andra urskilts och beskrivits, i de flesta fall icke äro med 

 varandra jämförbara, alt de m. a. o. omöjligen kunna inpassas i elt 

 och samma associalionsbcgrepp, borde emcllcrlid vid del här laget läli 

 kunna inses. 



På sid. 14.") i Ro:\rELLS skrift läser man vidare: »Förf. säga sid. 12, 

 alt konstanternas stora roll i associationen ännu mer framhäves, om 

 arternas relativa mängdförhållanden inom kvadraterna tas med i räk- 

 ningen. Om med mängdlörhållandcn här menas individtal, täcknings- 

 grad eller något annat framgår dock ej av framställningen.)' I avhand- 

 lingen står det uttryckligen: »wobei die Arten nach ihrem Deckungs- 

 grade die Werte 1, 2, 4, 8, 16 entsprechend den 5 Häufigkeitsgraden von 

 Hult-Sehnandek erhiellen». Det är onekligen väl ofta, Homell ställer 

 läsaren inför problemet: obekanlskap med originalavhandlingen eller av- 

 siktlig förvrängning? 



HoMELLS kritik av det material, som lett till konstanslagarnas upp- 

 ställande, sammanfattas på sid. 146 i följande ord: »Dessa lagar själva 

 äro emellertid trots — eller kanske likaväl i följd av — delta resone- 

 mangs svagheter otvivelaktigt sanna, och detta ej blott för det föie- 

 liggande ol)jektel, utan troligen, mutalis mutandis, för vilka mer eller 

 mindre slumpvis tillkomna blandningar som helst, behandlade på mot- 

 svarande sätt. De äro nämligen endast uttryck för statistiskt nödvän- 

 diga konsekvenser av förf:s sätt alt samla och behandla sitt material.» 

 Här liksom i det föregående och det följande förtiger Romell fullstän- 

 digt konslanskurvornas mest karakteristiska egenskap, språnget mellan 

 den högsta och den näst högsta konstansgraden. Likaså förtiges det i 

 avhandlingen upprepade gånger pointerade faktum, att de olika rutorna 

 inom varje association i de flesta fall äro hämtade från associationens 

 mest olikartade varianter, ofta tätt intill gränsen till en annan associa- 

 tion, och att konstanterna sålunda visat sig följa associationen till dess 

 yttersta gräns, där de hastigt ersättas av de till nästa association hö- 

 rande konstanterna. Huru detta skall kunna inträffa i »vilka slumpvis 

 tillkomna blandningar som helst, behandlade på motsvarande sätt», torde 

 onekligen tarva en närmare förklaring. Med vilken benämning man 

 skall stämpla en författare, som i en under sken av objektivt referat 

 utgiven kritik av en avhandling lägger ett systematiskt förtigande av av- 

 handlingens huvudresultat till grund för sina angrepp, därom torde 

 Svensk Botanisk Tidskrifts läsare själva kunna döma. 



På sid. 150 återkommer Ro:\[ELL till sin i Sv. Bot. Tidskr. 1920 pub- 

 licerade, icnt matematiska avhandling, i vilken han säger sig ha visat, 

 »att alldeles likadana kurvor som de empiriskt vunna kunna härledas 

 teoretiskt ur de förutsättningarna, att varje individ reagerar för sig strikt 

 efter ekologiens arbetshypotes, och alt de ekologiska faktorerna variera 

 och kombinera sig till olika slåndorter efter slumpens lagar.» Den, som 

 har tillgång till de båda originalavhandlingarna, kan lätt övertyga sig 

 därom, all detta är uppenbart oriktigt. PiOMKLLS kurvor sakna kon- 



