25 



Phdsciim acdiiloii I.. Hall. enl. .Monliii; ilassNiv vid vägen till llallaiulså.s 

 enl. Osbeck. 



Poltia truncatnia (L.) Lindl). Allmän, sp. (E. S. T.) Vein{,'e, vid järn- 

 väi>sslalionen; Hall. enl. Osbeek; Varberj^ enl. Scheulz; Särö enl. II. 

 Persson. 



P. Heimii (Iledw.) Br. Eur. Hall. enl. Ilartman; Släp s:n, Klev allniiinninff 

 enl. H. Persson. 



Torlula muralis (L.) Hedw. E., Oskarström pä stationshusets kalkrappning; 

 T., kyrkof^årdsmuren, sp. Hall. enl. Osbeck. 



T. ruralis (L.) Ehrh. S., kyrkogårdsmuren; T., kyrkogården på muren 

 samt på gamla askar; II., landsvägsmur. Oväntat sällsynt och sparsam. 

 Hall. enl. Osbeck. 



T. siihiilala (L.) Hedw. II., landsvägsmur, sp. Hall. enl. Osbeck. 



T. nnitica Lindb. Släp, Särö, på en ekstubbe, gon. 19i:} II. Persson. 



Leersia exlinctoria (L.) Leyss. [Encahjpta viilgaris (Hedw.) Ilolfm.] S., på 

 kyrkogårdsmuren sparsam, sp. Hall. enl. Osbeck. 



Griinmia apocarpa (L.) Hedw. E., Oskarström och Lövliult; S., kyrkogårds- 

 muren; K., vid Västerån; Kv., Steninge vid ån, sp. Hall. enl. Osbeck; 

 Särö enl. Ii. Persson. 



var. riviilaris (Warnst.) K., på sten i Västerån, sp. Denna form, som 

 mig veterligen icke förut finnes omnämnd i den svenska bryologiska 

 litteraturen, är en parallelform till Gr. alpicola var. riviilaris Brid. 



Förhållandet mellan dessa båda närbesläktade arters vattenformer 

 behandlas utförligt av L. Loeske ((irimmiaceae, sid. 41 ff.). Habituellt 

 likna de varandra, men apocarpa-varieteten har dock i regel ett eller 

 annat av de yngsta bladen försett med kort hårudd, under det att hos 

 den liknämnda formen av alpicola på sin höjd någon enstaka hyalin 

 uddcell anträffas, vilken dock synes tyda på ett gemensamt fyletiskt ur- 

 sprung för dessa båda, numera rätt väl utpräglade arter. Säkrast skiljas 

 de, enligt Hagen, på cellväggarna, som hos apocarpa äro buktiga, hos 

 alpicola släta. Sporerna hos apocarpa mäta 8 — 10 [x, hos alpicola 16 

 —20 [i. 



G. gracilis Schleich. E., Virshultshatt på klippväggar, Oskarström på kajen 

 vid kanalen, sp. 



G. angiista (Hag.) Par. E., Oskarström på sten i Esperedsbäcken, sp. Denna 

 art, som tämligen nyligen blivit påvisad för Sverige, äger troligen en 

 rätt vidsträckt utbredning inom landet. Den omnämnes för första gången 

 av Arnell och Jexsen i "Die Moose des Sarekgebietes" 1910. Här an- 

 gives den från flera lokaler, spridd från björkregionen till nedre delen 

 av alpina regionen. N. P. II. Persson i "Bladmossfloran i sydvästra 

 .Jämtland" etc. Arkiv för Botanik XIV: 3, 1915 uppgiver sig ha funnit arten 

 i Jämtland vid Ilandölsfallen och i)å Snasahögen samt i Härjedalen på 

 Helagsfjället. Själv har jag i Jämtland samlat den, utom vid Handöls- 

 fallen, i Åre s:n vid Enafors på stenar i Ingelån, vid Storlien på Sten- 

 fjället och i en liten bäck ovanför Skurdalssjön. Dessutom har jag 

 funnit den i Blekinge: Ronneby s:n. Djupadal; Jämshögs s:n, på stenar i 

 Snöfleboda- och Vilshultsån samt Kvrkhults s:n i en å nära Elvborgs- 



